o
ATT KÄNNA IGEN GUDS RÖST
Hej! Jag heter John Fenn. Detta är del två av tredelars serien: -
"Hur man känner igen Guds röst." Senast talade jag om "besöket".
Jesus visade sig för mig och lärde mig hur man hör Faderns röst -
och hur Gud talar till oss. Det påbörjade vi förra gången.
Jag berättade också lite om min bakgrund.
I dag handlar det om på vilka sätt Gud talar.
Förra gången talade jag utifrån Lukas 16:19-31 -
som Herren tog upp under detta besök.
Han talade om att vi har andliga sinnen likaväl som fysiska.
Han tog exemplet Luk 16:19 där två män dör men ändå kommunicerar -
fast deras kroppar är begravda. De hörde och talade med varandra.
Herren sa att vi alltid har våra andliga sinnen.
Jag heter John Fenn. Min hemsida är www.supernaturalhousechurch.org.
Jag nämnde att vi kontinuerligt gör detta.
Vi växlar fram och tillbaka mellan det som händer i oss -
och i den fysiska världen.
Jag sa att man kan känna en tyngd i atmosfären -
när man handlar i en viss butik. Vi märker det i anden.
Vi ser oss omkring med våra fysiska ögon -
men på insidan känns det bara frånstötande.
Det känns inte bekvämt.
Ofta kommer man att tänka på en vän.
Deras namn dyker upp några gånger om dagen i en veckas tid.
När vi sedan pratar med dem säger de att de hade det tufft då.
De kanske säger: "Tack för att du bad för mig".
Första gången det hände hade jag inte bett för jag var för andligt trög.
Jag förstod inte vad det var, men lärde mig genom försök och misstag.
Den Helige Ande påminde mitt sinne om att be för dem.
Mitt förstånd begrundar det min ande upplever.
Heb 5:14 lägger grunden för detta.
Det står att "Den fasta födan" -
är till för...dem som genom övning" (alltså försök och misstag) -
"har fått sinnet skärpt till att skilja mellan gott och ont."
Det betyder att man både har träffat och missat.
Ibland blir det rätt och ibland fel. Det vi talar om -
är att vara redo att växla mellan sina fysiska och andliga sinnen.
Herren talar i vår ande.
Jag berättade om uppenbarelsen. Nu läser vi Johannes 16:13 -
för jag lovade att visa vad Herren lärde mig -
så vi fortsätter genom att läsa Johannes 16:13.
Denna text visar hur Herren talar till oss.
Joh 16:13 säger: "Men när han kommer, sanningens Ande -
då skall han föra er in i hela sanningen."
"Ty han skall inte tala av sig själv, -
utan allt det han hör skall han tala, -
och han skall förkunna för er vad som kommer att ske."
Tänk på vad Jesus sa där.
Detta är viktigt. Han är sanningens Ande.
Han kommer inte att förvränga saker.
Han kommer främst att leda oss i sanningen.
Han kommer att tala men inte av sig själv.
Det han hör från Fadern och Jesus talar Han till oss.
Han är sanningens Ande.
Det vore inte bra om den Helige Ande hör saker -
från Fadern, som Han sedan förvränger och talar till vår ande.
Jesus förklarar att sanningens Ande bara förmedlar sanningen.
Han leder oss i sanningen och förmedlar bara det Han hör -
och i slutet står det att Han visar oss vad som ska komma.
Han leder, talar och visar.
Bara en av dessa är muntlig.
Oftast när människor säger att de önskar de hörde Herrens röst -
menar de en hörbar kommunikation.
De vill höra Hans röst som ur en högtalare inne i huvudet.
Men Jesus säger att bara en av Andens uppgifter är muntlig.
Kanske har vi letat på fel områden.
Kanske två tredjedelar av Hans kommunikation är ickeverbal -
att leda och visa. Bara en del är att tala.
I detta avsnitt ska vi tala om när Gud talar på dessa andra sätt.
Nästa gång tar vi det mer specifika -
fast vi rör vid det även i dag. Vi ser på det första exemplet -
som står i Lukas 2:25-27.
Detta är roligt.
Det kan revolutionera ditt liv.
Det visar att du har hört Herren hela tiden.
Han har lett, väglett, visat -
och talat till dig men du har inte förstått det.
Vi har inte blivit tillräckligt undervisade.
Detta är berättelsen om en gammal man vid namn Simeon.
Han väntade på Messias och Den Helige Ande var över honom.
Det står i vers 26 att den Helige Ande hade uppenbarat för honom -
att han inte skulle dö innan han hade sett Messias.
Luk 2:26. Anden uppenbarade det för honom.
Lägg märke till att det inte var med ord.
Vet du vad vi kristna gör när vi får problem?
Vi får något uppenbarat för oss och säger: "Gud sa till mig..."
Det är ett misstag som vi alla ibland gör. Men inte nu längre.
Visst säger vi: "Gud sa det och det till mig."
Han kanske uppenbarade det för dem.
Förändras något tänker man "hur kunde jag missa det?"
Gud talade inte. Han uppenbarade något.
Simeon var en gammal man -
och Den Helige Ande hade uppenbarat -
att han inte skulle dö innan han sett Messias.
Herren uppenbarade inte hur gammal Messias skulle vara.
Vi kan få en uppenbarelse från Gud, något vi bara vet här inne -
och vårt förstånd börjar genast tänka ut hur det ska gå till.
Simeon kunde ha tänkt: "Jag ska inte dö förrän jag ser Messias -
alltså får jag se Messias driva romarna från Jerusalem."
eller "Jag ska få se Messias som tonåring eller ung pojke".
Enligt Lukas såg Simeon Honom när Han var en vecka gammal.
Vers 27 säger att han kom till templet ledd av Anden -
och sa "Nu kan jag dö i frid eftersom jag har sett Messias."
Detta är ett av de sätt Herren "talar på".
Han uppenbarar saker för oss. Det är ickeverbalt och vagt.
Ingen detaljerad information. Bara "du dör inte innan du ser Messias."
Faran är att vi lägger till saker och skapar problem för oss själva.
Det finns så många exempel på människor som gjort så.
Ett bra exempel är Mose. Vi läser Apg 7.
Vi minns alla Mose och den brinnande busken.
Herren sa åt honom att kasta staven som blev en orm -
och sedan plocka upp den igen.
Han skulle stoppa handen innanför västen så den blev spetälsk -
och sedan läkte igen.
I Apg 7:22 talar Stefanus sina sista ord -
och han säger att "Mose blev under- visad i egyptiernas hela visdom, -
och han var mäktig i ord och gärningar."
"När han hade fyllt fyrtio år, steg...tanken...i hans hjärta -
att...besöka sina bröder, Israels barn."
När Han såg en av dem bli illa behandlad dödade han egyptiern.
Vers 25 säger "Mose [trodde] att hans bröder skulle förstå -
att Gud ville rädda dem genom hans hand."
Moses dödade en egyptier och antog att de andra hade -
samma uppenbarelse och att det betydde inbördeskrig i Egypten.
Att israeliterna skulle börja döda egyptier och fly landet på så sätt.
Det var fel. Det var inte Herrens plan.
Vi har lärt oss att Mose fick sin kallelse vid den brinnande busken.
Vi har sett filmen "De tio budorden".
Moses dödade en egyptier och antog att hans bröder skulle -
förstå att han var deras befriare. Men de förstod inte det.
Det misstaget kostade honom 40 år av hans liv.
Han lämnade Egypten. Då uppenbarade Sig Gud i busken -
och Herren visade att det inte skulle ske genom inbördeskrig -
utan genom mirakler.
Tänk om den gamle Simeon i Jerusalem -
hade sagt när han fått uppenbarelsen: -
"Gud sa att jag ska få se hur Messias krossar romarna"?
Han hade lagt till saker och fått problem, precis som Mose fick.
Simeon var så mogen att han väntade. Sedan ledde Anden honom -
till templet där han såg Jesusbarnet.
Det är ett sätt. Uppenbarelse är nyckelordet.
Nu går vi till Rom 8.
Är detta begripligt för alla? Rom 8.
Detta överensstämmer med Joh 16:13.
Han ska leda oss till sanningen. Tala, men inte av sig själv -
bara vad han hör och visa det som ska komma.
Simeon och Moses blev visade vad som skulle komma.
Mose skulle bli befriaren. Han visste bara inte hur.
Vi får en uppenbarelse av Herren men litar på vår erfarenhet.
Sedan börjar vi planera hur Gud ska göra det.
Detta händer ofta med profetior för nationer och för individer.
Ett Guds Ord kommer och alla börjar gissa.
"Hur ska det hända? Kanske så här?" Plötsligt får människor visioner.
Ibland lönar det sig att vänta tills Herren ger mer information.
Rom 8:16 säger -
"Anden själv vittnar med vår ande att vi är Guds barn."
Jag gillar hela passagen där, vers 15-17.
Rom 8:15 Ni har inte fått fruktans ande. (eng)
"Ni har fått barnaskapets Ande, i vilken vi ropar: 'Abba! Fader!'"
Den Helige Ande vittnar med vår ande att vi är Guds barn. (eng)
Ordet "vittnar" är inte detaljerat.
"Jag har ett inre vittnesbörd. Det känns så här för mig."
Du kanske funderar på viken lägenhet du vill hyra.
Du tittar på dem, begrundar fakta och använder dina fysiska sinnen -
men varför går du dit egentligen?
Du går dit och får en känsla för lägenheten.
Du gör det jag undervisade om i första avsnittet.
Du tittar ner i din ande och funderar på hur detta känns.
Hur är den andliga atmosfären? Hur känns det på insidan?
I den ena känns ingenting.
I den andra finns frid. Det känns bekvämt.
Vi tränar våra sinnen att skilja det goda från det onda.
Vi väljer lägenheten som fick oss att känna frid.
Du upplevde ett vittnesbörd.
Gud sa inte: "Detta är köket Jag har valt åt dig".
Men du tänker: "Det här känns rätt. Det är som jag vill ha det."
Vi har ett vittnesbörd.
Som när du blev född på nytt och bad "Jesus, bli Herre i mitt liv".
Inga ballonger föll från taket. Ingen elektrisk stöt sa: -
"Välkommen till Guds rike!" Det var inte så.
Vi fick ett inre vittnesbörd att något verkligen förändrats.
Förståndet erkände det. Det här är väldigt praktiskt.
Sinnet växlar ständigt mellan våra fysiska och andliga sinnen.
Det känns rätt och fridfullt.
Vi letar fram Jak 3.
När jag undervisar läser vi i hela Bibeln.
Jak 3.
Den vanligaste frågan vi får -
är hur man skiljer på Guds, djävulens och sin egen röst.
Det är en viktig fråga. Igen är det genom försök och misstag.
Jag önskar att jag kunde ge dig en enkel lista att pricka av -
som gjorde det enkelt att skilja på Guds och djävulens röst.
Men i praktiken måste du lära dig av erfarenhet.
Här finns några fasta riktlinjer.
Jak 3:15-17.
Vi läser från vers 15.
Det handlar om vishet som har med avund och stridslystnad att göra.
"Sådan vishet kommer inte ovanifrån utan är jordisk, oandlig..demonisk.
Där avund och stridslystnad råder, ..råder...oordning och allt...ont."
Precis där. När satan placerar en tanke i ditt sinne -
kommer förvirring, rädsla och köttslighet.
Det kan bli strid och grupper men förvirring och rädsla är vanligast.
Din egen, jordiska visdom eller satans visdom -
skapar förvirring och rädsla.
Du hör t.ex. en profetia om ett land -
eller om saker som ska hända jorden. Skapar det fruktan eller frid?
Jag ska tala mer om det i nästa avsnitt -
men även när Gud meddelar dåliga saker -
följs det av frid.
Notera vad som står i Jak 3:17 -
"Men visheten ovanifrån är först och främst ren...fredlig, mild"
När Gud talar är det alltid något rent och fridfullt med det.
När du undrar om något är från dig själv, djävulen eller Gud -
bör du fråga dig om det känns fridfullt och rent.
Det är så viktigt.
Om det för med sig fruktan är det inte från Herren.
Genom tjänsten kände jag för länge sedan en man som hette Josef.
Han är från Uganda är gift och far till tio barn.
Han bodde i en ugandisk by när Idi Amin styrde landet -
och rebellstyrkorna kämpade mot Idi Amin.
En natt vaknade Josef. Han hörde Herrens röst säga -
"Lämna huset omedelbart."
Trots att det sades bestämt fanns så mycket frid i det -
att Josef sa: "Jag gör det på morgonen när alla har vaknat".
Då sa rösten igen: "Lämna huset omedelbart."
Han kände sig tagen på sängen av friden, fast det sades så bestämt.
Han fick höra det en tredje gång innan han lydde.
Han väckte snabbt sin fru och sina barn. De ägde en cykel.
Han satte två, tre barn på cykeln och de andra promenerade ut ur byn.
När de gått ut ur byn tittade de tillbaka -
och såg en granat träffa mitt i prick och jämna huset med marken.
När Josef berättade sa han att tilltalet var fast men fridfullt.
Även om situationen var akut och katastrofal -
kände han frid. Han måste bara göra det snabbt.
Det är så när Herren talar. Även om det är bråttom -
är Hans röst fridfull. Jag har en annan vän i Holland.
Han var på väg hem längs ett vägsystem -
med kanaler och en bro som gick upp lite.
När man närmar sig bron försvinner vägen bakom den -
så man inte ser den andra sidan.
Han hörde plötsligt: "Stanna på en gång!"
Han tänkte "jag stannar" men körde vidare.
Rösten sa: "Stanna genast!"
Rösten var angelägen och fast men lugn så han stannade.
Samtidigt körde en bil om en annan på bron.
2 bilar kom mot honom i filerna. Han hade frontalkrockat. Om inte.
Två män vars liv sparats eftersom de var lydiga.
Ändå var situationen inte förknippad med rädsla.
"Stanna nu, annars dör du."
Rösten sa bara lugnt men bestämt: "Stanna på en gång!"
Meddelandet kom med frid och det är så viktigt.
Är det begripligt?
Vilken riktning ska vi ta?
Vi har studerat orden "uppenbarelse" och "vittnesbörd".
Båda är mycket vaga.
Därefter tar vi ordet "förnimmelse". Vi läser i Apg 14.
När Herren visade sig för mig bad jag Honom definiera -
vad Han menar med "förnimmelse".
Han sade att det betyder den process -
genom vilken sinnet uppfattar vad som är i anden.
Angående att höra Herrens röst är detta processen när sinnet -
uppfattar det Gud lägger i anden.
Jesus använde Apg 14:8-10 som exempel.
Det handlar om när Paulus besökte Lystra.
Där fanns en man som aldrig hade kunnat gå.
Han hade varit förlamad sedan sin födelse.
Det fanns inga stödskenor på den tiden.
Hans fötter var kanske deformerade.
Kanske hans ryggrad skadades under förlossningen?
Läs vers 9. "Han hörde Paulus predika."
I engelskan står det att Paulus "tittade stadigt på honom".
Andra översättningar säger "han stirrade på honom".
Paulus "förnam" att mannen hade tro så att han kunde bli botad.
Paulus kände igen något i sin ande.
När han såg mannen i ögonen såg han att mannen hade tro för helande.
Herren sade i uppenbarelsen att Paulus måste titta på honom -
så att han skulle kunna förnimma vad som fanns i hans ande.
Hade han bara tittat på folkmassan -
hade han inte kunnat fokusera på det som fanns i mannens ande.
Paulus fäste sina ögon på honom. Jag sa i förra programmet -
att ibland måste man blunda för att kunna koncentrera sig inåt.
Man vill utestänga de fysiska sinnena.
Paulus stirrade på honom, för att koncentrera sig på förnimmelsen -
som visade att mannen hade tro för helande. Så han sa "Stå upp".
Genast blev mannen helad.
Ibland måste vi låsa fast vår uppmärksamhet -
vid det som rör sig inne i oss.
Vi har sett på uppenbarelse, vittnesbörd och förnimmelse.
Förnimmelse är det knepigaste.
Om Gud uppenbarar något vet du det bara. Pang.
Till exempel kanske du vaknar på morgonen -
och pang så vet du att din vän inte mår bra -
så du vill ringa och kolla läget.
Ibland är det ett vittnesbörd. Du har en vag känsla av något.
Den Helige Ande vittnar med min ande att jag är ett Guds barn.
Jag känner Dig där inne!
Sedan är det förnimmelse som vi ofta kan missa.
Vi kan vara så upptagna att vi inte känner igen -
vad som händer inom oss.
Vi tar ett exempel ur Jesu liv. Jesus använde Apg som exempel -
men också en berättelse ur Sitt eget liv.
Vi hittar den i Mark 2.
Är det här användbart?
Ibland är du fast koncentrerad på en viss situation -
kanske på arbetet, i familjen, eller församlingslivet.
Man måste låsa sig fast vid den och hålla den i framkant.
Den bör inte skjutas åt sidan utan ges hög prioritet.
Be: "jag lämnar inte detta förrän Du visar hur jag ska hantera det."
Precis som Paulus gjorde. När han stirrade på mannen såg han tron.
Du måste förbli inför Herren -
och låta det bubbla upp tills du kan se klart.
Det du söker efter är om det är rent, fridfullt och milt -
eller om det producerar fruktan och förvirring. Vad förnimmer jag?
Jag ska berätta ett exempel. Eller vi börjar med Skriften.
Detta är Jesu andra exempel då Han uppenbarade sig för mig.
Mark 2:6-8.
Det var en man som var förlamad -
och hans vänner bröt upp taket och släppte ner honom framför Jesus.
Jesus sade till honom: "dina synder är förlåtna".
Det står i Mark 2:6 att -
"Nu satt där några skriftlärda, och de tänkte i sina hjärtan:" -
"Han hädar! Vem kan förlåta synder...utom Gud"
Jesus sa precis: "Dina synder är förlåtna."
Killen är fortfarande förlamad. Han sitter på sin bår.
Vers 8 säger: "Jesus kände i sin ande att de tänkte så..."
På engelska står det att Han "förnam i Sin ande vad de tänkte".
Vissa översättningar säger att Han "såg" eller "visste" det i anden.
Gud Fadern berättade det inte för Honom i detalj.
Fadern sa inte som vid Jesu dop: "Detta är Min älskade Son."
Jesus förnam själv i Sin ande vad de tänkte.
När Jesus visade Sig för mig i Mexiko -
frågade jag om de visade med sitt kroppsspråk att de var arga.
Han sa ju "dina synder är förlåtna" -
och de tänkte "Han hädar! Vem kan förlåta synder...utom Gud."
Jag sa "deras kroppsspråk borde ha visat det".
Jesus sade: "Det är sant."
"När deras kroppsspråk fångade min uppmärksamhet -
såg Jag efter i Min ande vad Jag förnam och såg då vad de tänkte."
Det är inte tankeläsning. Det är att sinnet känner igen -
vad den Helige Ande uppenbarar i vår ande.
Du kommer ihåg: leda, tala, visa. Bara en är muntlig.
Vi är inte vid den verbala delen än.
Dessa är ickeverbala sätt. De är relativt vaga.
Det står inte att Jesus såg deras tankar ord för ord.
Jesus förnam en övergripande förståelse av vad de tänkte.
Är detta begripligt?
Vår äldsta son har ett funktionshinder.
Han är 31 år gammal men mentalt är han på en 3-4-årigs nivå.
Navelsträngen var lindad runt halsen när han föddes.
Varje sammandragning drog åt så de gjorde kejsarsnitt till slut.
Det räddade hans liv men hjärnan skadades. Han heter Chris.
När han var yngre hade han stödskenor och en rollator.
Eftersom hans anklar hölls raka och han höll fast i rollatorn -
kunde han gå väldigt fort. Han sprang med den anordningen.
Rollatorn hade inte gummifötter utan hjul.
Det var som att skuffa runt en kärra, men den gjorde så han kunde gå.
En gång funderade vi på vad vi skulle göra på vår lediga dag -
och vi ville åka till djurparken.
Vi bodde i Colorado och där finns djurparken "Cheyenne Mountain Zoo".
Det ligger precis vid foten av bergen.
Jag ber alltid innan jag tar med familjen på någon resa.
Så här urskiljer jag Herrens vägledning när den inte är verbal -
alltså när Han inte talar hörbart utan vägleder och visar.
Det är vittnesbörd, förnimmelse uppenbarelse och så vidare.
Vi måste köra en timmes resa västerut.
Sedan skulle vi komma till en stad och åka mot norr i 45 minuter.
Vi måste ta oss igenom staden för att kunna åka mot djurparken.
Vi hade en handikappad son och två yngre söner.
Jag minns inte hur gamla de var vid detta tillfälle.
Som far, make och vård- givare ville jag be över detta.
Jag såg vägen framför mig i mitt sinne.
I mitt sinne såg jag hur satte oss i pickupen.
Amerikaner har pickuper.
När jag kör längs motorvägen tänker jag "fungerar pickupen bra?
Kommer några harar eller rådjur att korsa vägen?
Möter vi några vårdslösa förare?" Men jag känner frid.
Jag kände frid angående att åka, men någonting i min ande kändes...
Har det hänt dig att allt utom en enda del har känts bra?
Att bara något med det inte känns rätt.
Det kändes rätt att gå på djurparken den dagen -
men något kändes inte bra så jag gick igenom min checklista.
Jag tänkte på resan, skulle bilen fungera, inga djur på vägen?
Jag föreställde mig hur vi svängde av mot norr upp på den stora vägen.
Det gick fort nu. Jag tänkte: "är något fel?" Nej, jag hade frid.
Det är antingen förvirring och rädsla, eller frid. Jag kände frid.
Jag spelade upp detta i mitt sinne och det var något med djurparken.
Då tänkte jag: "vi är fem i familjen".
Jag tänkte på mig och Barbara men kände bara frid.
Då tänkte jag på Chris, Jason och Brian. Det var något med Chris.
Jag upplevde frid med Jason och Brian men när jag tänkte på Chris -
var det något i mig som stannade upp.
Det märktes så att det var frid, frid och sedan ingenting.
Det var bara stopp.
Jag tänkte i mitt sinne på vad jag kände i min ande.
Jag blundade och bad i anden för resan.
Jag började tänka på Chris och använde uteslutningsmetoden.
Kunde det vara kidnappning en olycka, ett djurbett -
eller försvann han för att han tog sin rollator och stack iväg?
Jag påmindes om vädret, för i Colorado -
kan stormen plötsligt dyka upp över bergen med hagel, regn och åska.
När jag tänkte på vädret kände jag plötsligt frid över uppenbarelsen.
Det var det det var. Jag såg bilden av en blixt som träffade Chris -
och visste att blixten skulle försöka döda Chris den dagen.
Jag fick bara denna detaljkunskap för att jag gick igenom processen -
där mitt inre vittnesbörd sa att resan var okej, men något var fel.
Detta är poängen. Guds uppenbarelse går alltid från vag till specifik.
På samma sätt som Han började med mörker och skapade ljus -
där den första kvällen och morgonen gick från mörker till ljus -
så skapar Han ordning i förvirring.
Så går Han från det som är vagt och diffust -
till det som är väldigt specificerat och precist.
På det sättet går jag igenom saker.
Om jag har två eller tre saker att välja mellan -
tänker jag på dörr nummer ett och medan jag lovsjunger och ber -
föreställer jag mig hur det är att gå in genom den.
Sedan gör jag samma sak med möjlighet nummer två.
Hela tiden tittar jag ner på insidan och tränar mina sinnen -
att skilja mellan gott och ont.
Jag söker efter något vittnes- börd eller något jag förnimmer.
Är det något som bara känns dött och öde -
något livlöst som inte bär något vittnesbörd -
backar jag och vet att valet är fel.
Sedan prövar jag dörr nummer tre och går den vägen.
Det är så man gör. Vad hände nu med Chris, undrar du.
Jag har goda nyheter. Han lever än i dag.
Det var så här enkelt.
Så fort jag insåg att Herren visade mig att -
ett blixtnedslag skulle försöka döda honom -
sa jag bara "satan, jag förbjuder dig i Jesu namn att döda min son".
"Fader, jag ber att Du sänder änglar som skyddar och leder oss -
så åker vi iväg och har kul. I Jesu namn, amen." Det var allt!
Det verkar som om man behöver mycket tro.
Men det övernaturliga är så naturligt att när man vänjer sig -
börjar man tro på Jesu namn. Det är det det handlar om.
Jag ska berätta ett annat exempel.
Jag arbetade bland universitetetsstudenter.
Två av dessa hette Laurie och Jackie och de studerade sjukvård.
Vi bodde i Boulder Colorado- regionen, norr om Denver.
Avståndet mellan Boulder och Denver är 60 km på motorvägen.
Jackie och Laurie åkte nu från Boulder till skolan i Denver.
Jag hade inte sett dem på länge.
Jag gick till sängs och var på väg att somna.
Jag var halvsovande när jag plötsligt såg -
en liten bild av Jackie som körde en bil med Laurie i framsätet.
De lämnade Boulder och vägen svängde till vänster.
Bakom från vänster såg jag en bil komma upp och ta kurvan brett -
och slå in i deras sida. Jackies bil började snurra -
så Laurie kastades ut och krossades under bilen.
Jag hörde: "satan vill döda Laurie i natt och du måste stoppa det".
De exakta orden var: "han har ett beställt ett mord på Laurie i natt."
Satan hade sett en öppning och beordrat en demon att döda Laurie.
Så här andlig var jag: Jag halvsov, men jag var vaken.
Jag bad ungefär så här: -
"satan, jag förbjuder dig i Jesu namn att döda Laurie."
"Fader, sänd änglar som beskyddar Laurie och Jackie -
i Jesu namn. Tack. Amen." Sedan somnade jag. Så andlig var jag.
Det är makt i namnet Jesus. Gud vill bara att vi ska urskilja -
och känna igen informationen Han ger, även när den inte hörs.
Det sker i Jesu namn så att Han blir förhärligad - inte vi.
Detta var en tisdag kväll.
Onsdagen efter i nästa veckan for jag till kyrkan -
och Laurie var där.
Jag frågade hur det var.
Hon sa: "Vi har inte varit här på länge. Vi har pluggat mycket."
Jag frågade "Var du i Boulder i tisdags kväll för en vecka sedan?"
Jag hade sett synen ungefär 11 på kvällen.
Hon sade: "Nej. Jo, vi träffade några vänner. Vi åkte hem vid 11.
Gissa vad som hände? Vi dog nästan.
Vi körde när det kom en bil från ingenstans bakom oss.
Vi krockade nästan, men Jackie såg den i sista sekunden och svängde.
Vad hade hänt om vi kört in i vägvallen?"
Jag sa: "jag kan berätta vad som skulle ha hänt."
Min bror är professionell skogshuggare.
En gång när jag bad för honom -
fastnade plötsligt någonting gällande honom.
Eftersom Herren kommunicerar på ett vagt sätt -
använder jag ospecifika termer när jag beskriver detta.
Det var något så jag började be för min bror.
Plötsligt såg jag en bild av honom och hans maskiner.
Han har en stor maskin som för- bereder trädstammar för avjämning.
Plötsligt såg jag stockar rulla längs bergssidan -
och krossa förarhytten han satt i.
Det var lunchtid. Jag sa: "satan, i Jesu namn förbjuder jag dig -
att döda min bror. Fader, sänd änglar som skyddar honom."
Jag pratade med honom några veckor senare och frågade om han -
råkat ut för någon olycka nyligen.
Han sa: "Jag blev nästan dödad.
En kedja brast och en hög stockar kom rullande."
"Jag såg det i sista sekunden och måste hoppa 2 1/2 meter -
ner till spåret så jag kunde fly innan de krossade min -
maskin för en halv miljon dollar. Jag vrickade foten, men mår bra."
Är det begripligt?
Vi tar en till i Apg 27.
Jag berättade inte vad som hände med Chris.
Vi glömde Chris på djurparken, eller hur!
Vi åkte till djurparken i alla fall -
eftersom allt kändes fridfullt, utom blixten som dödade min son.
Det låter konstigt, men jag visste att bönen hade verkat. När jag sa -
"jag förbjuder dig att döda min son med blixten, i Jesu namn.
Fader, sänd Dina änglar för att skydda honom" -
försvann plötsligt den där mörka, tunga känslan av en börda -
och ersattes med frid. Därför kunde jag åka iväg i frid.
Det är en väldigt viktig del som jag inte vill utelämna.
Be dig igenom tills du får den friden.
I nästa program ska vi prata om den Helige Andes tjänst.
Du minns Joh 16:13.
Jesus sade: "han skall inte tala av sig själv," -
utan allt det han hör skall han tala."
Allt den Helige Ande säger får Han från Fadern.
Friden kommer från Guds tron så du kan ha frid i situationen.
När jag förbjöd satan att döda min son -
och friden ersatte oron visste jag att allt var okej.
Men jag var naturligtvis vaksam. Jag ville inte vara dum.
Det är en trevlig djurpark.
Man kan titta på girafferna i ögonhöjd -
och köpa mat och mata dem med. Vissa är ända här nere -
för man står så högt. De sticker upp huvudet där. De älskar det.
Så barnen hade jätteroligt. Himlen var blå och dagen underbar.
Vi gick till aphuset.
I änden av aphuset finns en bassäng med flodhästar.
Där finns en rondell som leder till andra delar av djurparken.
Vi tittade och Chris var överallt med rollatorn.
Jag vaktade honom medan Barbara gick till aphuset med småpojkarna.
Sen blev det virrigt så jag gick in i aphuset i tron att Chris var där.
Vi tittade på aporna, en efter en.
Var är Chris? Jag trodde du hade honom. Nej, det hade du!
Vi såg oss omkring men han varken syntes eller hördes.
Då kom vissheten om det jag hade bett om -
ett par tre timmar tidigare.
Jag rusade ut och hittade Chris vid flodhästbassängen -
och det regnade och haglade så här stora hagel. Chris hade jättekul!
Han tycker det är fantastiskt! Men plötsligt hörde jag åskan.
Jag ropade: "Chris, kom hit!" Han sa: "Nej, du kan inte ta mig!"
Han sprang och jag svepte in som en örnpappa.
Jag sprang och fångade upp honom under hans armhåla -
och svingade honom med mig.
Han höll fast i rollatorn och skrek "Nej, släpp ner mig!"
Jag förklarade att vi måste gå in eftersom det åskade.
"Vi ser på aporna istället." När vi varit inne i trettio sekunder -
slog blixten ner på platsen där Chris precis varit.
Vad förändrade bönen? Den stoppade inte blixten.
Allt som hände var att jag visste om den och gjorde lite annorlunda -
eftersom jag visste. Den ledde mig att välja en annan väg -
istället för att stoppa stormen.
Det är något.
Det finns så mycket att berätta.
Vi läser Apg 27.
Jag hoppas att detta hjälper dig att urskilja Guds röst.
Om det inte är knutet till rädsla -
är det oftast inget problem att av- göra om det är djävulen eller inte.
Då är oftast frågan: "Gud, är detta från Dig eller mig?"
När satan ger en tanke kommer den med rädsla och förvirring.
Ibland säger någon: "Vad ska jag välja? Jag är så förvirrad."
Jag säger "vi gör oss av med rädsla och förvirring". Sedan ber vi.
Ibland måste man näpsa fruktans ande som attackerar människan.
Jag ber med dem tills de får friden tillbaka.
När väl fruktan och förvirring är borta kan vi börja prata om frid -
och urskilja vad som är från människan och från Gud.
Jag vet att ni har slagit upp Apg, men låt oss avsluta med Fil 4.
Filipperbrevet 4:6-7.
Du känner säkert till versen -
men vi läser den oftast inte som en instruktion med tre punkter.
Men om vi gör det kommer den att förvandla vårt böneliv.
Paulus säger i Filipperbrevet 4:6 "Gör er inga bekymmer för något -
...låt Gud...få veta era önskningar -
genom åkallan och bön med tacksägelse.
Då skall Guds frid..bevara era hjärtan och...tankar."
Talar vi om att vandra med Herren och urskilja saker händer detta.
Har du någonsin varit lika rädd och förvirrad i slutet av en bön -
som du var innan du bad och burit kvar rädslan? Det har jag.
Jag har varit oroad över något och burit det med mig hela vägen -
ocn när jag sagt "i Jesu namn, amen" har jag inte haft Guds frid.
Paulus sade: "Gör er inga bekymmer för något."
Först måste du ta itu med rädslan och oron.
Gå bort den, tänk bort den, tala bort den, och planera bort den.
Bär inte rädslan och förvirringen.
Vi får inte Guds visdom och förnimmelser i anden -
om huvudet är fyllt med rädsla och förvirring.
Oroa dig inte för något säger Paulus i Fil 4:6.
Jag kan berätta att detta är en disciplin.
Om du hoppar ut mitt i gatan och en taxi närmar sig -
hinner du inte tänka: "Jag är inte rädd för att bli påkörd -
och nu ska jag önska mig av Gud." Ibland måste man bara agera.
Jag talar om vardagens rädsla och oro.
Paulus sade: "Gör er inga bekymmer för något".
Låt Honom sedan veta dina önskningar.
Då ska Hans frid bevara ditt hjärta och dina tankar.
Ska man få frid i bönen måste man först ta itu med fruktan.
Ibland måste man be och tacka en dag eller två -
innan man kan begära.
Ibland tar det några dagar att övervinna rädslan och oron -
innan man äntligen börjar lita på Guds omsorg.
"Han har inte fört mig ända hit för att svika. Han leder mig."
När man når dit ger det frid.
Man är inte rädd.
Sedan kan man säga: "Nu ska jag säga vad jag önskar".
När man gör det kommer Guds frid.
Men vi kan inte hålla fast vid fruktan och frid samtidigt.
Vi måste kasta ut fruktan för att kunna hålla fast vid frid.
Prisa Gud!
Du kan se på situationer i ditt liv just nu.
När du ber för dem kan du märka -
att Gud kanske talade på ett vagt, ospecifierat sätt.
Du hörde ingen röst. Allt du hade var ett inre vittnesbörd, -
något som uppenbarades för dig eller något du förnam.
Det var ändå Herren som kommunicerade det till dig.
Leda, tala visa. Bara en är verbal.
I nästa program ska vi tala om när Han faktiskt talar -
men också hur man får instruktion från Ordet.
Hur Han talar genom det.
Hur många kan säga "jag vet att jag har blivit vägledd -
jag har upplevt något, urskiljt eller fått ett inre vittnesbörd.
Lyft handen eller nicka.
Alla har upplevt något sådant. Det är Gud som kommunicerar med dig.
Universums huvud talar till dig. Inte verbalt, men som till Jesus.
Han förnam deras tankar i Mark 2 -
men Fadern talade inte. Han förnam det.
När Jesus blev vidrörd av kvinnan med blodgång -
förnam Han att någon hade rört vid Honom. Men Fadern sa inte: -
"Det var hon!"
Den Helige Ande kom inte ner. Han bara förnam vad som skett.
Det är fortfarande Gud som "talar" till dig.
Visst är det coolt? Herren har alltid talat till dig.
Det stämmer på många tittare också.
Du förstår också att Gud har talat till dig hela tiden.
Du har haft förnimmelser, urskiljt saker och märkt saker.
Du har önskat att Gud skulle tala till dig och så har Han gjort det -
bara på ett ickeverbalt sätt.
Jag vill be att Herren ska påminna om hur Han har gjort det förut.
Jag ska be Honom att ge oss en speciell känslighet -
så att när du tränar på att skilja mellan gott och ont -
ska du uppfatta detta snabbt.
Låt oss be, även tillsammans med TV-publiken.
Fader, i Jesu namn ber jag... Jag ber alltid som Paulus -
i Ef 1:15-18 "Jag ber att...Gud... skall ge er..uppenbarelsens Ande" -
att "ert förstånds ögon ska öppnas" (eng).
I Kol 1:9 sa han att ni ska få "all andlig vishet och insikt".
Fader, Du är alltid trofast. Vi tackar Dig för att Du gör det.
Amen. Nästa gång studerar vi de specifika sätt Gud talar på.
Översättning: Åsa Eriksson