o
Hei! Nimeni on John Fenn. Kerron ensin kotisivumme osoitteen.
Tulen Tulsasta, Oklahomasta. On hienoa olla täällä.
Itä-Eurooppa on ollut sydämessämme pitkään. Tämä on vastaus pyyntööni.
Haluan puhua siitä, miten Jeesus opetti minua kuulemaan Isän äänen.
Opetus on Raamatusta, mutta sain sen ilmestyksenä vuonna 1986.
Opetan siitä, miten kuulla Isän ääni ja miten Hän puhuu meille.
Tämä on kolmesta opetuskerrasta ensimmäinen.
Kerron itsestäni ja kokemastani ilmestyksestä.
Kerron, mitä Jeesus opetti minulle Meksikossa 1986.
Avataan Raamatusta Luuk. 16.
Kertomus ei ala siitä.
Se on vain piste, josta aloitamme.
Kasvoin Indianan osavaltiossa.
Se sijaitsee Yhdysvaltojen keskilännessä.
Olemme tunteneet vaimoni kanssa lapsuudesta saakka.
Olen neljästä lapsesta vanhin.
Isä jätti perheemme, kun olin 12.
Olen siitä asti kaivannut isähahmoa.
Olin kateellinen pojille, joilla oli isä.
Etsin mallia, koska isä jätti meidät.
Olen kaksi metriä pitkä.
Äiti sanoi kohdelleensa minua ikään kuin olisin vanhempi.
Minulla oli kaksi pikkuveljeä ja yksi pikkusisko.
Kun isä lähti, minulle jäi isompi vastuu.
Etsin elämääni isän mallia.
16-vuotiaana synnyin uudesti.
Roomalais-katolinen ystävä esitteli minulle Jumalan.
Sen jälkeen johdatin tyttöystäväni, nykyisen vaimoni, Herran luo.
Olemme olleet yhdessä siitä saakka.
Minulla on ollut Isän sydän siitä saakka. Ps. 103:7 on avainjae: -
"Hän on tehnyt Moosekselle tunnetuksi tiensä," -
"Israelin lapsille suuret tekonsa."
Monet etsivät Jumalan tekoja.
He etsivät mannaa erämaasta ja Jumalan toimintaa.
Halusin tuntea Jumalan tiet. Halusin olla niin kuin Mooses.
Jos tuntisin Jumalan tiet, muut asiat ja ihmeet seuraisivat.
Tuo halu ja nälkä sai minut puhumaan Isälle.
Rukoilen yhä pääasiassa Isää, -
vaikka Jeesus ilmestyi minulle ja vaikka rakastan Häntä -
ja puhun Hänelle.
Minulla on Isän sydän.
Uskoin, että Apostolien tekojen kirja oli normaalia kristinuskoa.
En ollut, ehkäpä onnekseni, koulutettu.
Uskoin, että Apostolien tekojen kirja oli normaali.
Pidin normaalina sitä, että sairaat paranevat, -
pahoja henkiä ajetaan ulos ja enkelit ja Herra ilmestyvät.
Pidin Apostolien tekojen kirjaa esimerkkinä elämässäni.
Näin ympärilläni epänormaalia kristillisyyttä.
Vaimoni Barbara ja minä tapasimme nuorena käydä kodeissa rukoilemassa
Ylistimme ja palvoimme. Jos oli opetusta, Herra ohjasi sitä.
Kun joku aikoi pitää opetus- tuokion ja ylistys jatkui, -
ylistys sai jatkua. Ei ollut ennalta laadittua ohjelmaa.
Annoimme Herran johtaa kokousta.
Olemme tehneet palvelutyötä vuosien ajan.
Olemme palanneet kotiseurakuntamalliin.
Olen palvellut seurakuntaa yli 25 vuotta pastorina, -
apulaispastorina matkustellen ja palvellen työryhmiä.
Aloin kaivata tietoa siitä, mitä Herra tekee seuraavaksi.
Olin erään palvelutyön johtajana Kanadassa.
Satuin olemaan Torontossa.
Olin etsinyt Isää ja Jeesusta.
Seurakunnat olivat kuihtumassa.
Ihmiset siirtyivät seurakunnasta toiseen.
Emme vaikuttaneet yhteiskunnassa.
Yhteiskunta piti kristittyjä erillisenä alakulttuurina.
Emme olleet tärkeitä. Raamatussa Jeesus oli tärkeä ihmisille.
Hän kosketti ihmisiä.
Etsin etsimistäni.
Helmikuussa 2001 olin Torontossa kokouksessa.
Yhtäkkiä Jeesus ilmestyi minulle muutaman askeleen päässä.
Hän tuli luokseni ja sanoi: "Näe, mitä minä näen."
"Ihmiset juoksevat kokouksissa metsästämässä kokemuksia."
"He pitävät sitä yliluonnollisena."
"He unohtavat yliluonnollisen työn keskuudessaan ja sydämessään."
"Opetuslapseuden prosessi on yliluonnollinen."
Hän sanoi: "Sen täytyy olla niin kuin alussa."
"Minä toimin suhteissa."
"Sen täytyy olla niin kuin alussa. Minä toimin suhteissa."
Se kutsuu palaamaan alkuun tutkimaan, -
miten alkuseurakunta mullisti Rooman valtakunnan 250 vuodessa.
Käsitin, että koko Uusi testamentti kirjoitettiin ihmisille kodeissa.
Auditoriomallisia tiloja alkoi esiintyä -
vasta 300-luvun puolivälissä.
Joku voi ajatella, että oli aika tulla ulos kodeista.
Se voi pitää paikkansa.
Jumala on armollinen ja toimii rakenteissa, jotka Hänelle annetaan
Jumala itse perusti kodin.
Paratiisin kodissa oli Aadam, Eeva ja Herra itse.
Koti on aina ollut keskeinen paikka Jumalan kokemisessa.
Jumala ei ole siirtynyt pois kodista.
Sosiologien mukaan perhe on yhteiskunnan tukiranka.
Kotiseurakunnat ovat paluuta alkuperäiseen seurakuntamalliin.
Ilmestys helmikuussa 2001 sai minut tutkimaan.
Ihmiset hakevat ihmekokemuksia.
He jäävät paitsi opetus- lapseuden yliluonnollisuudesta.
Kotisivujemme nimi tarkoittaa kotiseurakuntien yliluonnollisuutta
Tutkin Sanaa seuraavien kuukausien ajan.
Käsitin, että Jumala toimii maailmalla kotiseurakunnissa.
Arvioiden mukaan Kiinassa on 200 milj. uskovaa kotiseurakunnissa
He tapaavat kodeissa, ravintoloiden takahuoneissa, kujilla, pihoilla -
ja siellä, missä kaksi tai kolme on koolla Jeesuksen nimessä, -
sitoutuneina toisiinsa ja Kristukseen.
Johdin raamattukoulua. Siellä eräs opiskelija sanoi: -
"Indonesiassa uskovat kasvavat nopeasti."
He alkavat soveltaa Sanaa kylissään ja kodeissaan.
He perustavat seurakuntia kodeissa.
Yhdysvaltalaiset lähetysjärjestöt ovat tutkineet, -
että kristinusko on maailman nopeimmin kasvava uskonto.
Se kasvaa lähes 8 prosenttia vuodessa.
Siitä ei kuule uutisissa, -
mutta evankeliumin leviämistä tutkivat ovat arvioineet niin.
Se kasvaa kotona kokoontuvissa yhteisöissä, -
siellä, missä uskovat kokoontuvat vapaasti apostolien tavoin.
Päätin lokakuussa 2001, etten halunnut olla seurakuntapastori.
Jos joskus olisin pastori, toimisin olohuoneessamme.
Ajatus tuntui vaimostani aluksi oudolta.
Hän rukoili ja selaili muistiinpanojaan.
Kävi ilmi, että Jumala oli puhunut hänelle kauan sitä ennen.
Vaimo ei ollut puhunut siitä.
Marraskuussa 2001 Herra ilmestyi minulle uudelleen.
Olin Edmontonissa, Kanadassa, kokouksessa perinteisessä kirkossa.
Jeesus käveli luokseni.
Seurakunta teki työtä syrjäytyneiden parissa.
Siellä oli päihderiippuvaisia, prostituoituja ja entisiä vankeja.
Kun Herra ilmestyi minulle, tuntui, että voima tuli esiin.
Vieressäni istunut pastori kaatui lattialle. Vajosin polvilleni.
Mukanamme oli kolme opiskelijaa, jotka kertoivat nähneensä Jeesuksen
Jeesus käveli luokseni ja sanoi: "Rakastan tällaisia ihmisiä."
Siinä oli jotakin erityistä.
Ihmiset olivat kokeneet kovia.
Herra sanoi: "Rakastan heitä."
Hän käveli luokseni ja sanoi: -
"Olet oppinut paljon ihmisiltä, jotka olen tuonut elämääsi," -
"ja Sanasta, jota olet tutkinut."
"Perusta kotiseurakunta ja kotiseurakuntaverkosto," -
"niin että se helpottaa kotiseura- kuntien kehittymistä maailmalla."
Herra antoi sille nimeksi "Kirkko ilman seiniä".
Se on kotiseurakunta- verkostomme nimi tänäänkin.
Halusimme tuoda esiin yliluonnollisuutta.
Kysyin, miksi Hän halusi sitä.
Hän vastasi, että se on voimavara ja varasto -
tulevien aikojen varalle.
Uskon, että näinä päivinä suhteiden merkitys Kristuksessa kasvaa.
Rooman valtakunta ei pystynyt voittamaan kotiseurakuntaliikettä.
Mikään mukaan hallinto ei ole pystynyt sitä nujertamaan.
Se on tutkan ulottumattomissa.
Sitä ohjaa rakkaus Isään.
Verkostomme on maailmanlaajuinen.
Se toimii maissa, joissa on vainoa, USA:ssa ja Länsi-Euroopassa.
Herra on ilmestynyt minulle kahdesti tänä vuonna.
Kummallakin kerralla Hän ilmoitti, mitä Hän aikoo tehdä Itä-Euroopassa
Hän sanoi: "Kotiseurakunnat kasvavat Itä-Euroopassa."
Olette oikealla paikalla täällä, Virossa ja muualla, -
minne tämä sanoma menee.
Kristityt kokoontuvat verkostoihin.
Teemme tätä, koska kuulemme Isän äänen.
Tunnemme Sanan ja vaellamme Hänen kanssaan.
Palataan aikaan, jolloin aloin kuulla Jumalan äänen.
Olin lähetysmatkalla Pohjois-Meksikossa.
Olin eräässä vuoristokylässä.
Oli 1.10.1986.
Olin nähnyt Herran ensimmäisen kerran sen vuoden keväällä.
Tämä oli opetusilmestys.
Kävelin kivistä tietä pitkin. Aion pitää puheen sinä iltana.
Carl-niminen saarnaaja ja Dora- niminen tulkki olivat kanssani.
Olimme menossa ennen kokousta syömään.
Tie oli hyvin kivinen.
Katselin jalkoihini, etten nyrjäyttäisi nilkkaani.
Hengellinen ihminen minussa kuohui. Tämä on tärkeää.
Voimme mielessämme ymmärtää, mitä hengessämme tapahtuu.
Kenties sanomme jotakin väärin ja tunnemme murhetta synnistä.
Mieli käsittää, mitä hengessä tapahtuu.
Oletko joskus herännyt ja tuntenut iloa hengessäsi?
Mieli tunnistaa sen.
Sitä käy läpi tavallisia aamutoimia, -
mutta tuntee kuplintaa sisällään.
Tämä on tärkeää ymmärtää.
Hengellinen ihminen kuohui sisälläni.
Kun jännittää, tavataan sanoa, että on perhosia vatsassa.
Se ei ollut kuitenkaan jännitystä.
Olin tavattoman innostunut.
Kävelin eteenpäin ja katsoin alas.
Herran läsnäolo oli yhä vahvempi.
Henkeni oli selvästikin innostunut jostakin.
Käännyin kulman ympäri.
Koin henkeni sanovan: "Se on Jeesus."
Kun katsahdin ylöspäin, Jeesus seisoi edessäni.
Näin kukkulat, kivet sekä Carlin ja Doran kävelemässä edessäni.
Näin taivaan ja puut. Jeesus seisoi edessäni.
Säikähdin kovasti. Olin menossa puhumaan kokoukseen.
Kysyin: "Mitä Sinä täällä teet?"
Aioin palvella Hänen nimessään, ja Hän ilmestyi.
Hän sanoi: "Olen täällä täyttämässä kyläläisten tarpeet."
Sitten Hän katosi.
Ajattelin sitä hetken. Sitten Hän oli jälleen edessäni.
Hän antoi minulle aikaa ajatella, -
mutta Hän myös opetti minua aiheesta, josta aioin saarnata.
Se tuntuu niin luonnolliselta, -
ettei tajua siirtyneensä henkeen.
Paavali kirjoitti 2. Kor. 12:ssa käyneensä taivaassa.
Hän ei tiennyt, oliko hän ruumiissa vai ei.
Siksi kysyin Jeesukselta, mitä Hän teki siinä.
Sitten sanoin: "Kylässä on varmasti paljon sairaita."
"En sano mitään. Seuraan vain Sinua."
"Voit laskea kätesi heidän päälleen. Tarkkailen ja opin."
Pietarikin sanoi niin kirkastusvuorella: -
"Rakennetaan tähän maja."
Se tuntuu niin luonnolliselta, ettei tajua olevansa hengessä.
Maanpäälliset asiat tuntuvat typeriltä.
Jeesus hymyili.
Ihmiset miettivät, miltä Jeesus näyttää. Hän on noin 180 cm.
Hänellä on pitkät kasvot ja ruskea tukka. Hän näyttää tavalliselta.
Hänen katseensa on syvä.
Kun sanoin seuraavani Jeesusta kylässä ja kun Hän hymyili, -
ajattelin kertoa Carlille ja Doralle, että Jeesus ilmestyi.
Sanoin: "Hetkinen, minun pitää sanoa tästä Carlille ja Doralle."
Olin jo huutamaisillani Carlille, -
kun Herrasta alkoi loistaa valkoinen valo.
Taivas, kylä, talot ja puut olivat poissa.
Kun olin huutamaisillani, valo ilmestyi.
Ei ollut maata eikä taivasta. Oli vain valoa, Jeesus ja minä.
Jeesus seisoi kolmen metrin päässä.
Katsoin Hänen silmiinsä. En tiedä, miten selittää tätä.
Minut ikään kuin vedettiin Hänen silmiinsä ja mieleensä.
En poukkoillut Hänen aivoissaan. Minut vedettiin Hänen silmiinsä.
Samassa lensin avaruudessa tähtien ja galaksien seassa.
Se oli outoa.
Kun maassa näkee tähden, ajattelee, että avaruudessa se on lähempänä.
Avaruudessa etäisyydet ovat yhtä suuria.
Kelluin. Liikuin ikään kuin Herran mielessä.
Katsoin vaistonvaraisesti ylävasemmalle.
Etsin paikkaa, jossa Hän ei olisi läsnä.
Silmäni oli paremmat kuin mikään teleskooppi.
Niin kauas kuin pystyin näkemään oli galakseja toisensa jälkeen.
Kuulin Hänen äänensä. Se oli kuin hyökyaalto.
Hän sanoi: "Minä olen täällä."
Se kaikui aallon tavoin.
Katsoin alaoikealle.
Ei ollut ylä- eikä alapuolta tai vasenta ja oikeaa.
Sieltäkin kantautui ääni: "Minä olen täällä."
Yhtäkkiä palasin takaisin. Seisoin Hänen edessään.
Sanoin: "Herra, olet arvollinen. Olet arvollinen. Olet Luoja."
"Olet arvollinen saamaan ylistyksen."
Sitten aloin tajuta jotakin.
Sanoinhan kertovani koko ilmestyksen. Meillä on aikaa.
Tämä on tärkeää.
Sanoin: "Sinä olet keksinyt minut."
Hän sanoi hymyillen: "Kyllä."
Tunnetteko The Three Stooges -komediaryhmän?
Se esiintyi 1900-luvun alkupuolella.
He muka löivät ja tökkivät toisiaan ja tekivät muita hassuja temppuja.
Se on slapstick-komediaa.
Kysyin Jeesukselta: -
"Asetit minuun sen, että pidän slapstick-komediasta, eikö niin?"
Jeesus sanoi hymyillen: "Kyllä."
Käsitin, mistä olin saanut huumorintajuni ja kielipääni.
Sanoin: "Sitä Sinä teit kauan ennen luomista."
"Kehittelit minua."
Jeesus antoi minulle aikaa ajatella näitä asioita.
Sitten tajusin erään asian. Sanoin: -
"Olet käyttänyt saman ajan jokaiseen ihmiseen," -
"kun keksit heitä."
Hän sanoi: "Kyllä."
Se oli kauan ennen ensimmäistä Mooseksen kirjaa.
2. Tim. 1:9:n mukaan Kristuksen asiat on annettu meille -
ennen ikuisia aikoja.
Ne annettiin meille.
Hän kulki läpi ajan ja näki elämämme.
Luoja seisoi edessäni. Esitin seuraavan kysymyksen.
Ajattelemme, mitä kysyisimme, jos Jeesus seisoisi edessämme.
Mieleen tulee asioita vain hengestä.
Tämän jälkeen Hän ilmestyi minulle 1980-, 1990 ja 2000-luvuilla.
Hän sanoi aina: "Haluan opettaa palvonnasta, seurakunnasta," -
"enkeleistä ja demoneista ja eri aiheista."
Hän opetti aina 45 - 50 minuuttia kerrallaan.
Haluan, että koette istuvanne Jeesuksen jalkojen juurella.
Mihin minä jäinkään?
Auttakaa. Mihin jäin?
Kuka sen tietää?
Aloin ajatella maailman epäoikeudenmukaisuutta.
Halusin esittää Luojalle kysymyksiä.
Mieleeni tulivat epäoikeudenmukaisuudet.
Ajattelin kahta ihmistä.
Toinen oli koulutoverini. Hän oli rikkaasta perheestä.
Hän sanoi olevansa kristitty, mutta hän eli maailmassa.
Hän oli pintapuolinen.
Toinen oli nainen seurakunnasta. Hän oli kahden lapsen yksinhuoltaja
Hänen nimensä oli Maria.
Hän rakasti Herraa, mutta hän oli ketjupolttaja.
Hänen teini-ikäiset lapsensa olivat holtittomia.
Maria yritti kaikellaan palvella Herraa.
Toinen ystäväni sai kaiken hopeatarjottimella.
Katsoin Herraa.
Kysyin: "Kuinka voit tehdä näin? Olethan oikeudenmukainen."
Hän sanoi: "Kaiken olen minä luonut itseäni varten."
"Kaiken täytyy olla minussa, jotta se toimii oikein."
"Katsoin läpi aikakausien ja näin heidän elämänsä."
"Annoin heille voiman ja kaiken tarvittavan sen mukaan," -
"mitä he kohtaavat, kun he riippuvat minussa."
Meille kaikille on annettu se, -
mitä tarvitaan elämän haasteiden kohtaamiseen.
Jumala antoi sen jo ennen maailman perustuksia.
Eikö olekin ihmeellistä?
Se on upeaa.
Kun isäni lähti, minun piti ryhtyä perheenpääksi.
Siinä oli paljon vastuuta.
Siihen liittyi paljon tuskaa.
Olimme iältämme 11, 9, 7 ja 5.
Isä istui meitä vastapäätä ja sanoi lähtevänsä.
Yhteiset syntymäpäiväjuhlat, lomat ja ottelut loppuisivat siihen
Olen antanut sen anteeksi, mutta se on osa elämääni.
Taivaan Isä näki sen.
Jumala rakensi minut niin, -
että pystyin kohtaamaan sen elämässäni.
Se on hyvä.
2. Piet. 1:3-4:ssä sanotaan, -
että kaikki elämään ja jumalisuuteen tarvittava -
on annettu meille Kristuksen tuntemisen kautta.
Meille on annettu kaikki elämään tarvittava.
Kun etsin parkkipaikkaa, sanon: "Kiitos Isä, se on annettu minulle"
"Anna minulle huolenpitosi."
Hän on niin läheisesti osallisena elämässämme.
Herra näki jo kauan edeltäpäin, että tarvitsen parkkipaikkaa.
Meille on annettu kaikki elämään ja jumalisuuteen tarvittava.
Jumalisuus tarkoittaa kykyämme kasvaa Hänessä.
Jeesus opetti, että ystävieni pitää luottaa täysin Häneen.
Marian täytyy yksinhuoltajana luottaa täysin Jumalaan.
Lukioystäväni pitää luottaa täysin Jumalaan.
Heidät oli armoitettu siihen.
Herra sanoi: "He ovat tasavertaisia edessäni."
Tajusin, että asia oli niin.
Ajattelin vauvoja, jotka kuolivat liian varhain.
Olen nähnyt nälänhätäalueella, että lapselle ei riitä maitoa.
Äiti ja vauva kuolevat nälkään.
Kysyin Jeesukselta kuolevista vauvoista.
Jeesus sanoi: "Etkö tiedä? He ovat kanssani."
"Tulevina aikoina he täyttävät tehtävänsä."
Haittaako teitä, jos käyn sivupolulla?
Jos se ei haittaa, kerron tarinan.
Muutaman vuoden kuluttua sain käydä taivaassa.
Se on outoa mutta totta.
Rukoilin kirkossa, jossa toimin pastorina.
Minut nostettiin taivaaseen.
Suojelusenkelini näytti minulle taivasta.
Minulla on siitä CD-opetussarja.
Jeesus sanoi, että nuorena kuolleet lapset -
täyttävät tehtävänsä tulevaisuudessa.
Näin taivaassa enkeleitä, jotka olivat minua hieman pidempiä.
He seisoivat pitäen käsiään näin.
Käsien välissä oli jalkapallon kokoinen valopallo.
Ulkokehällä valo oli kuin sumua. Sisempänä valo oli tiivistä.
Valo ikään kuin leijui enkelin käsien välissä.
Enkelit seisoivat paikallaan vakavan oloisina.
He olivat käsivarren päässä toisistaan -
ja toisaalta askeleen toinen toisensa perässä.
Heitä oli rivi toisensa jälkeen.
Kävelin siitä enkelini kanssa.
Ihmettelin, mitä valopallot olivat.
Ne olivat pitkulaisia
Halusin tietää, mitä niiden sisällä oli.
Sain silmilläni nähdä sen.
Näin, että valon sisällä kasvoi vauva kuten kohdussa.
Katsoin sitä ja enkeliäni.
Ennen kuin ehdin kysyä, enkeli sanoi: -
"Tänne tulevat kaikki kohtuun kuolleet ja abortoidut vauvat."
"Ne täyttävät tehtävänsä tulevina aikakausina."
Sen jälkeen minut vietiin lastentarhaan.
En tiedä, miten lapset päätyivät sinne taivaallisista kohduistaan.
Lastentarhassa ihmiset ja enkelit hoitivat vauvoja ja taaperoita.
Taivaassa ihminen kasvaa 30-vuotiaaksi asti, kuten Jeesus.
Vanhatkin ihmiset näyttävät...
Olen nyt 52. Tahtoisin näyttää 35-vuotiaalta.
On vaikea kuvailla vanhoja, koska ei ole vertailukohtaa.
Maailmassa tulleet ylipaino, veltostunut iho -
sekä pelon ja huolen aiheuttamat rypyt ovat poissa.
Silti näkee, että vanhalla on viisautta ja elämänkokemusta.
Vaikka tietää ihmisen olevan vanha, hän näyttää nuorelta, 35-vuotiaalta
Läheltä tarkasteltuna näkee viisauden ja elämänkokemuksen.
Jumalan elämä on niin vahva, että he näyttivät 35-vuotiailta.
Silti he saivat pitää sen, mikä oli elämässä arvokasta.
Jeesus on tietääkseni taivaassa ainoa, jolla on arpia.
En puhu tästä nyt tämän enempää.
Jatkan puhumista ilmestyksestä, jonka sain 1986, -
mutta puhun vielä taivaan lastentarhasta.
Siinä oli noin kolmimetrinen seinä ja lattia, -
joka jatkui seinästä noin kolme metriä.
Kattoa ei ollut.
Tulin seinän luo.
Oli nurmikkoa ja puita.
Lattia ulottui silmänkantamattomiin.
Näin pöytiä, keinutuoleja, tuoleja ja leikkikehiä.
Näin enkeleitä, joilla ei ollut siipiä.
Valtaistuimen enkeleillä on siivet. Tavallisesti siipiä ei ole.
Siellä oli myös ihmisiä. He hoitivat lapsia.
En nähnyt vaippasankoja. Taivaassa ei ole vaippoja.
En tiedä, miten se toimii. Taivaassa ei ole viemäröintiä.
Lapsia pidettiin sylissä, ja heidän kanssaan leikittiin.
Ajattelin: "Ihanaa, että lapsityöstä innostuneet" -
"voivat jatkaa tehtäväänsä taivaassa."
Kysyin: "Miksi lapsia hoitavat enkelit ja ihmiset?"
Enkeli vastasi: "Aina lapsilla ei ole sukulaisia hoitamassa."
"Enkelit tai lapsirakkaat ihmiset hoitavat heitä."
Näin tytön ja pojan leikkimässä.
Poika ryömi tytön sylissä. Poika oli noin 12 kk.
Tyttö oli 3 tai 4 vuotta.
Lasten ympärillä oli sukulaisia kolmessa, neljässä sukupolvessa.
Äiti ja isä puuttuivat.
He istuivat puun alla. Kysyin enkeliltä, missä isä ja äiti ovat.
Enkeli vastasi: "Lapset kuolivat kolarissa."
"Vanhemmat ovat yhä maan päällä."
Taivaassa sukulaiset kasvattavat lapsia, jos mahdollista.
Pyysin siitä raamatunpaikkaa.
Enkeli sanoi: "Ef. 3:14-15. Etkö ole lukenut sitä?"
"Tämän vuoksi polvistun Isän eteen, Hänen," -
"jonka asemaa isän ja lapsen suhde taivaassa ja maan päällä kuvastaa."
En ollut tullut ajatelleeksi.
Taivaan näkökulmasta olemme yhtä perhettä.
Meidän näkökulmastamme he ovat poismenneitä.
Kristuksessa olemme yhtä.
Hän sanoi: "Sukulaiset huolehtivat lapsista. He ovat yksi perhe."
Kerron vielä lastentarhasta.
Palaan sitten toiseen ilmestykseen.
Aloimme kävellä pois lastentarhasta.
Jos lapsella ei ollut perhettä, ihmiset ja enkelit hoitivat häntä.
Siellä oli seinä ja huonekaluja.
Lattia jatkui suoraan nurmikkona.
Lapset juoksivat nurmikolle leikkimään.
Kävelimme pois.
Ruohikko oli paikoitellen 10 - 20 senttimetriä pitkää.
Ruohikko alkoi väristä.
Oletko koskaan seissyt liukuportaiden yläpäässä?
Kun joku tulee ylös, hänet voi nähdä vähitellen.
Hän tulee esiin vähä vähältä. Näin tapahtui ruohikossa.
Näin jonkun päälaen.
Kaikki pysähtyivät.
En suunnitellut kertovani tästä. Se oli hyvin liikuttavaa.
En suunnitellut puhuvani tästä.
Sieltä nousi nuori äiti.
Ensin hänestä näkyi pää, hiukset, kädet ja olkapäät.
Hän juoksi täyttä vauhtia ylös nurmikosta kuin portaista.
Hän juoksi kädet ojennettuina.
Katsoin, mihin suuntaan hän oli juoksemassa.
Kaikki tiesivät hengessään, mitä oli tapahtumassa.
Minulle näytettiin, miten kaikki tapahtuu.
Oli enkeli, joka piteli vastasyntynyttä.
Enkeli seisoi selin minuun.
Samalla kun nainen juoksi enkeliä ja lasta kohti, -
enkeli ojensi lapsen hänelle.
Äiti kaappasi lapsen syliinsä ja pyöri ympäriinsä.
Nainen kuoli synnytyksessä tai synnytyksen jälkeen.
Hänelle tärkeintä oli lapsi.
Se oli koskettavaa.
Anteeksi.
Se oli liikuttava näky.
Herran hyvyys on ihmeellinen.
Kaikki juontaa juurensa siihen, että Jeesus seisoi edessäni.
Ajattelin sitä, miten lapset kuolevat ennen aikojaan.
Kysyin Jeesukselta: "Kuinka saatat tehdä niin?"
Hän sanoi: "Etkö tiedä, että he ovat luonani?"
"Tulevina aikoina he täyttävät tehtävänsä."
"Hekin saavat valinnan mahdollisuuden."
Tämän jälkeen Herra sanoi: -
"Opetan sinua kuulemaan Jumalan äänen."
Sitten Hän katosi.
Hän oli seisonut tien kulmassa.
Käännyin. Hän seisoi taas edessäni.
Hän puhui Luuk. 16:19-31:n mukaan.
Hän osaksi lainasi sitä ja osaksi kertoi omin sanoin.
Kerron sen teille.
Oli muuan jumalaa pelkäämätön rikas mies -
ja Lasarus-niminen kerjäläinen, joka oli täynnä paiseita.
Ystävät kantoivat hänet rikkaan miehen portille.
Hän olisi halunnut syödä rikkaan miehen pöydältä putoilevia muruja.
Koirat tulivat ja nuolivat hänen paiseitaan.
Aikanaan kumpikin kuoli.
Lasarus meni Abrahamin helmaan ja rikas tuonelaan.
Tahdon aina selittää raamatunkohdat.
Siihen aikaan oli olemassa kaksi osastoa.
Toinen oli paratiisi eli Abrahamin helma.
Paratiisi oli puistomainen. Siellä oli puita, ruohoa ja kukkuloita.
Abrahamin helmaan pääsivät vanhurskaat -
jotka odottivat Jeesuksen ristinkuolemaa ja sovitustyötä.
Kun heidän syntinsä oli sovitettu, he pääsivät taivaaseen.
Ef. 4:8:ssa sanotaan, -
että Jeesus laskeutui alas, maan alimpiin paikkoihin.
Jeesus laskeutui paratiisiin ja tuonelaan.
Pietarin mukaan Jeesus julisti Nooan aikalaisille, -
että Hän oli arkki.
Ef. 4:8:ssa sanotaan myös, että Jeesus otti vankeja saaliikseen.
Sitä ei selitetä useinkaan.
Vangit olivat niitä, joita pidettiin Abrahamin helmassa.
He odottivat syntiensä sovitusta.
Kun Jeesus nousi kuolleista, Hän vei paratiisin taivaaseen.
Hän vei sovitusta odottaneet ihmiset taivaaseen.
Paavali sanoi 2. Kor. 12:3:ssa, että hänet temmattiin paratiisiin.
Siihen aikaan oli kaksi osastoa, paratiisi ja tuonela.
Nykyään on vain tuonela. Se on odotustila.
Menemme suoraan taivaaseen. Emme mene odotustilaan.
Paavali sanoi 2. Kor. 5:8:ssa, -
että poissa ruumiista ollaan Herran luona.
Jeesus osoitti, -
että rikas ja kerjäläinen menivät kumpikin omaan paikkaansa.
Rikas sanoi Luuk. 16:24:ssä: "Isä Aabraham, armahda minua" -
"ja lähetä Lasarus kastamaan sormensa pää veteen" -
"ja jäähdyttämään kieltäni, sillä näissä liekeissä on kauhea olla!"
Jeesus muistutti minua siitä, että kumpikin mies kuoli.
Hän opetti, että myös fyysiset aistit toimivat kuoleman jälkeen.
He näkivät ja kuulivat toisensa.
Rikas mies halusi maistaa vettä.
Jeesus opetti, -
että hengellinen ihminen on fyysisten aistien juuri.
Hän sanoi: "Sinun on opeteltava vaihtamaan" -
"fyysisen ja hengellisen ihmisen aistien välillä."
Hän sanoi: "Sinä jo teet sitä."
Herra puhuu hengelliselle ihmisellemme.
Hengellisen ihmisen aistit kuulevat Jumalan Hengen.
Se tapahtuu hengen ihmisessä.
Tiedättehän lasten keinulaudan?
Keinulaudan välissä on mieli.
Toisessa päässä on henki ja toisessa fyysiset aistit.
Mielen pitää siirtyä hengellisten ja fyysisten aistien välillä.
Jeesus opetti tämän minulle kahden esimerkin kautta.
Toinen on Luuk. 8:46.
Teemme tätä jatkuvasti tietämättämme.
Jos tekee syntiä ja ajattelee, ettei olisi pitänyt tehdä niin, -
ja kokee sisimmässään murhetta, toimii Jeesuksen ohjeen mukaisesti.
Mieli siirtyy tuntemaan hengen aisteilla.
Jeesus sanoi: "Kun olet tilaisuudessa tai kokouksessa" -
"ja saat profetian" -
"tai tiedon siitä, mihin suuntaan kokous menee" -
"tai missä voitelu on, miten saat sen?"
Sanoin: "Joskus suljen silmäni."
Hän sanoi: "Niin, siten voit keskittyä hengelliseen ihmiseesi."
Kun ensimmäisen kerran profetoin, silmäni olivat kiinni.
Siten pystyin sulkemaan fyysiset aistit pois mielestäni.
Oletko koskaan käynyt kaupassa, jossa on ollut raskas henki?
Kaupan ilmapiiri oli pimeä.
Fyysisesti näkee silmillään ja kuulee korvillaan, -
mutta jokin tuntuu olevan pielessä.
Joskus niin voi käydä jossakin kaupunginosassa.
Se tuntuu henkisesti painostavalta.
Sitä vaihtelee hengellisten ja fyysisten aistien välillä.
Se on avain Herran äänen kuulemiseen.
Jeesus opetti Luuk. 8:46:n esimerkin kautta.
Hän viittasi kahteen tapaukseen omassa elämässään.
Tämä tapahtui matkalla Jairuksen taloon.
Jairuksen tytär kuoli.
Verenvuototautia sairastanut nainen puski väkijoukon läpi -
ja kosketti Jeesuksen viittaa.
Jeesus sanoi: "Joku kosketti minua, koska tunsin voiman lähtevän."
Jeesus kysyi: "Kuka kosketti minua?"
Muut vastasivat: "Väkijoukko piirittää Sinua kaikkialta."
Jeesus sanoi: "Tunsin voiman lähtevän minusta."
Jeesus kertoi siitä minulle ilmestyksessään.
Hän näki, kuuli, haistoi ja tunsi väkijoukon, -
joka puski Häntä vasten.
Hän oli mielessään hengessä, ja Hän tunsi voiman lähtevän.
Hän sanoi: "Sinun on opeteltava sama asia."
Opiskelutoverini sanoi kerran, -
että hän oli kerran lähtemäisillään juhliin.
Hän tarttui ovenkahvaan ja kuuli äänen sanovan: -
"He ajavat kolarin. Älä mene."
Hän perääntyi.
Opetan seuraavilla kerroilla, miten Herra puhuu meille.
Fyysiset aistit patistivat ystävääni juhlimaan.
Sitten hän kuuli äänen, joka esti häntä.
Ystävät ajoivat kolarin. Yksi ystävä menehtyi.
Usein käy niin, -
että mieleemme tulee ystävä, josta emme ole vähään aikaan kuulleet.
Onko sinulle käynyt niin?
Sitten törmäämme häneen ajateltuamme häntä koko viikon.
Sanomme: "Olet ollut mielessäni."
Ystävä sanoo: "Minulla oli rankkaa. Kiitos, että rukoilit."
Vastaamme: "Ole hyvä vaan."
Emme aina tajua, että Jumala laskee mieleemme henkilöitä, -
joiden puolesta Hän haluaa meidän rukoilevan.
Minulle kävi niin muutaman kerran, ennen kuin tajusin sen.
Mieleeni tulvahti hengestä ystäväni nimi.
Herra laskee asian henkeemme.
Voimme tuntea hengellisen ihmisemme aisteilla.
Näin ihmiset kuulevat enkelten puhetta -
ja tuntevat Herran tuoksun.
Ne eivät ole fyysisiä, vaan hengellisiä aisteja.
Henki ja sielu pitävät majaa ruumiissamme.
1. Kor. 6:19:n mukaan ruumis on Jumalan temppeli.
Hengellisen ihmisen korvat -
ovat samassa paikassa kuin fyysiset korvat.
Samoin näen fyysisen maailman, mutta kun Herra avaa silmät, -
voin nähdä myös hengellisen maailman.
Fyysisen ja hengellisen ihmisen aistit toimivat samanaikaisesti.
Olemme vasta päässeet alkuun.
On monia esimerkkejä.
Luultavasti meillä jokaisella on omia esimerkkejä siitä, -
jolloin olemme aistineet painostavuutta jossakin.
Olemme aikoneet tehdä jotakin, mutta se ei ole tuntunut hyvältä.
Saatamme aistia ystävästä ilman ulkoista syytä, -
että hän on masentunut. Sisäinen ihmisemme aistii sen.
Onko sinulle käynyt niin?
Se on sisäisen ihmisen aisti.
Aikamme on kulumassa loppuun.
Rukoilen nopeasti.
Isä, Jeesuksen nimessä rukoilen kuulijoiden ja katsojien puolesta.
Avaa heidän näkökykynsä.
Näytä heille ennennäkemättömiä asioita.
Kiitämme ja ylistämme Sinua siitä.
Paranna ja anna viisautta.
Kosketa niitä, jotka eivät ole kokeneet kuulleensa ääntäsi.
Joku voi ajatella, että Jumala on hylännyt hänet.
Hän voi esimerkeistä ymmärtää, että Hän onkin puhunut.
Puhun yksityiskohtaisemmin seuraavalla kerralla.
Haluan sanoa, ettet ole yksin. Herra on puhunut sinulle.
Olet hengellisesti herkempi kuin käsitätkään. Siunausta ja nähdään!
Suomennos: Marianne Tenetz