JUMALA HÄÄLE KUULMINE
Tere! Mina olen John Fenn.
Annan teile kohe alustuseks teada meie kodulehe aadressi.
Olen pärit Tulsast, Oklahomast ja mul on hea meel olla siin.
Ida-Euroopa on olnud juba pikemat aega mu südamel,
nii et mu palved on leidnud vastuse.
Täna tahan rääkida sellest,
kuidas Jeesus õpetas mind kuulma Jumala häält.
See õpetus pärineb kõik Piiblist,
kuid ma sain selle kohta ilmutuse 1986 aastal, kui Jeesus mind külastas.
Ta ilmus mulle ja ütles, et tahab õpetada mulle,
kuidas kuulda Isa häält ja kuidas Ta räägib meiega.
Tänane osa on 3-osalise õpetusseeria 1.osa.
Kuid siinkohal pisut endast ja nähtud nägemusest.
Jagan sellest, mida Jeesus mulle 1986.a Mehhikos õpetas.
Avame Piiblis Luuka 16.peatüki.
Kogu lugu ei alga küll sellega,
aga see on vaid punkt, millest alustame ja kust edasi liigume.
Ma kasvasin üles Indiana osariigis.
See asub Ameerika Ühendriikide lõuna osas.
Mina ja mu naine tunneme üksteist lapsepõlvest peale
ja me hakkasime kurameerima, kui olime teismelised.
Olen oma pere neljast lapsest vanim.
Isa jättis me pere maha, kui olin 12-aastane.
Olen sellest ajast peale igatsenud isa kuju järele oma ellu.
Olin kade nende poiste peale, kellel olid isad.
Otsisin endagi ellu isa eeskuju, kuna mu oma isa jättis meid maha.
Ma olen 2 meetri pikkune,
nii et ema kohtleski mind alati kui pere vanemat ja suuremat.
Mul oli 2 väikevenda ja 1 väikeõde.
Samas minda kandsin pisut suuremat vastutust,
kuna meil oli ka oma maatükk ja üsna suur maja.
Isa aga jättis selle kõik maha.
Nii et ma otsisin oma ellu mõnda isa kuju, kes mõjutaks mu elu.
16-aastaselt sain ma usklikuks.
Üks mu katoliiklasest sõber tutvustas mulle Jumalat
ja ma võtsin Jeesuse vastu kui oma Issanda.
Seejärel aga juhtisin ka oma pruudi ja praeguse naise, Jeesuse juurde
ja me oleme sellest ajast saati koos olnud.
See Isa südame teema aga pole mind kunagi maha jätnud.
Üks võtmesalme minu südamesse on Psalmid 103:7, mis ütleb:
"Tema andis Moosesele teada oma teed,
Iisraeli lastele oma teod."
Paljud inimesed otsivad Jumala tegusid.
Nad otsivad mannat kõrbes ja Jumala üleloomulikke tegusid.
Mina aga tahtsin tunda Jumala teid; tahtsin olla nagu Mooses.
Teadsin, et kui tunneksin Jumala teid,
järgneksid sellele ka muud asjad ja imed.
See igatsus ja nälg panidki mind Isaga rääkima.
Ja Ta on tänaseni peamine isik, kellega ma osadust pean.
Ja kuigi ka Jeesus on end mulle mitmeid kordi ilmutanud
ja ma armastan ka Teda ning suhtlen Temaga,
siis ometigi on Isa see, kellega ma osadust pean.
See on Isa süda, mida ma oman.
Teine teema oli see,
et pidasin Apostlite tegude raamatut normaalseks kristluseks.
Ma ei olnud nii koolitatud, kui ehk mõned teised,
kuid pidasin Apostlite tegude raamatut normaalseks kristluseks.
Pidasin seda normaalseks, et haiged saavad terveks,
et kurjad vaimud aetakse välja ja et inglid ning Issand ilmutavad end
nii nagu Ta end Paulusele ilmutas.
Apostlite tegude raamat oli mulle eeskujuks kristlusest.
See aga, mida enda ümber nägin, oli ebanormaalne kristlus.
Apostlite tegude raamat oli normaalne kristlus,
mind ümbritsev aga ebanormaalne kristlus.
Kui mina ja mu abikaasa Barbara teismelistena üles kasvasime,
käisime me kodustel palvekoosolekutel.
Seal oli palju ülistust ja palvet
ja isegi, kui vahel ka õpetust,
siis ometigi käis kõik Jumala plaanide järgi.
Nii et kui keegi oligi plaaninud seal kodugrupis midagi õpetada,
aga ülistus lihtsalt jätkus, siis see sai ka jätkuda.
Meil polnud mingeid kindlaid inimlikke plaane ega kavasid.
Lasime Jumalal juhtida nii nagu Tema seda soovis.
Olles olnud aastaid jumalariigi töös,
oleme jõudnud tagasi kodu-koguduste mudeli juurde
ja Isa süda sealt pole kunagi lahkunud.
Peale 25-aastast staaži jumalariigitöös erinevates kogudustes ja rollides -
pastor, abipastor, reisiv pastor, noortejuht jne. -
tekkis mul nälg selle järele, mida Jumal järgmiseks teeb?
Töötasin tol ajal ühe teenistuse juhina, olles selle Kanada osakonna juht,
nii et olin tol ajal just Torontos.
Olin otsinud Isa ja Jeesuse palge ees, kus nad on liikumas ja mida tegemas.
Sest kogudused olid kokku kuivamas
ja kuigi rahvas veel käis neis, ei toimunud neis mingit kasvu.
Olime ühiskonna jaoks kui olematud.
Maailm nägi kirikut
kui mingit omaette eksisteerivat kõrval kultuuri.
Me polnud maailma jaoks ajakohased.
Ometi nägin Piiblist,
kuidas Jeesus oli rahva jaoks igati ajakohane -
Ta oskas nendega suhelda ja samastuda.
Nii et ma muudkui otsisin ja otsisin,
kuniks 2001.a veebruaris, olles Torontos ühel jumalateenistusel
ja valmis kõnelema minema,
korraga Jeesus ilmus mulle.
Ta oli u 6-7 sammu kaugusel ja kõndis seejärel minu poole,
öeldes: "Näe, mida mina näen.
Inimesed jooksevad ühelt teenistuselt teise,
otsides midagi erakordset,
pidades seda üleloomulikuks.
Kuid nad magavad maha üleloomuliku iseendi keskel
ja isegi oma südameis,
sest jüngerdamise protsess on üleloomulik."
Ja siis Ta ütles veel midagi.
Ta ütles: "Nii nagu see oli alguses, nii peab see olema ka praegu -
mina liigun suhete kaudu."
Ma liigun suhete kaudu, nii nagu tegin seda omal ajal.
Nii et see pani mind minema tagasi algusesse,
et näha, kuidas algkogudus pööras Rooma impeeriumi peapeale
ja seda 250 aastaga.
Ja siis ma mõistsin, et kogu Uus Testament -
alates Matteusest kuni Ilmutuse raamatuni välja,
oli kirjutatud inimestele nende kodudes.
Taoline auditooriumi stiilis kogudus, mis meil tänapäeal on,
tõusis esile alles 300 aastate keskpaigas.
Mõni võib nüüd öelda:
"Ehk oligi kõigil aeg tulla välja oma kodudest
ja liikuda ühistesse kogunemispaikadesse."
Võimalik.
Sest Jumal on piisavalt armuline,
et liikuda ükskõik, millistes struktuurides,
mis Talle antakse.
Kuid tegelikkus on see,
et kodu on miski, mille Jumal ise lõi
ja kuhu Eedeni aias kuulusid Aadam, Eeva ja Jumal.
Nii et kodu on alati olnud kõige keskpunkt,
kus saada osa Jumala asjadest ja kus Jumal saab liikuda.
Ta pole kunagi sealt kodust välja kolinud.
Isegi tänapäeva sotsioloogid ütlevad, et pered on kogu ühiskonna selgroog.
Seega see, mida mina teen, on luua ja juhtida kodukogudusi -
kodude põhiseid osadusi.
See Jeesuse külastus 2001.a. seadis mind ühele õppimise teele.
Nagu öeldud - inimesed jooksevad edasi-tagasi,
otsides midagi erakordset.
Ja nad jäävad ilma jüngerluse üleloomulikust osast.
Seetõttu ongi meie kodulehe nimi Üleloomulik Kodukogudus,
sest see keskendub kõige esmalt jüngerdamisele.
Uurisin järgnevate kuude jooksul põhjalikult Jumala Sõna
ja nägin ka,
et Jumal liigub üle maailma kodupõhiste koguduste kaudu.
Hetkel, mil siin kõnelen,
eeldatakase, et Hiinas on 200 miljonit hiinlasest kristlast,
kes kõik käivad koos kodukogudustes.
Nad saavad kokku restoranide tagaosades, alleedel,
erinevates õuedes ja kodudes - kõikjal.
Kus iganes kaks või kolm on Jeesuse nimel koos,
pühendunud üksteisele ja Kristuses kasvamisele.
Meil oli kord Piiblikoolis õpilane Indoneesiast,
kes ütles, et Indoneesia kristlased kasvavad väga kiiresti.
Mitte vaid tänu neid ähvardavale ohule
ja sellele, et nad on kristlased,
vaid seetõttu,
et nad hakkavad koheselt rakendama Jumala Sõna
ja sealt õpitut.
Nad lähevad tagasi oma küladesse ja kodudesse
ning alustavad seal kogudustega otse oma kodudes.
Ameerika misjoniorganisatsioonid on uurinud ja teinud statistikat,
et kristlus on maailma kõige kiiremini kasvav usund.
Selle kasv aastas on 8%.
Mõni aasta 7,7%, mõni 7,8% aastas.
Uudistes sellest ei räägita,
kuid inimesed, kes on seda uurinud, on sellest kasvust teada andnud.
Kuid teate, kus see kõik kasvab?
Kodupõhistes osadustes,
kuhu usklikud saavad vabalt kokku tulla
nii nagu algkoguduse kristlased ja Paulus seda tegid.
Nagu Peetrus ja Jaakobus seda tegid.
Oktoobriks 2001 olin otsustanud,
et ei taha olla enam koguduse pastor.
Ja kui üldse, siis ainult meie elutoas.
Ja kui see täis saab, on võimalus hargneda.
Mu naine ei arvanud sellest algul midagi,
nii et ta pidi palvetama selle pärast.
Kuid samas leidis ta üles ühed oma märkmed,
kus Jumal oli rääkinud talle kodukogudusest ammu enne seda,
kui Jumal sellest mulle rääkis.
Me lihtsalt polnud teadlikud sellest.
Novembris, 2001 - paar nädalat peale seda otsust,
ilmus Jumal mulle uuesti.
Taaskord Kanadas, aga seekord Edmontonis.
Ja seda taaskord tavapärasel jumalateenistusel.
See kogudus teenis nö "karmimat seltskonda" -
narkomaane, prostituute, endisi vange jne.
Need on need, keda see kogudus teenis.
Nii et see oli ka see seltskond, kes oli tol õhtul seal koguduses.
Kuid niipea, kui Jumal mulle ilmus, tekkis otsekui elektrilaeng
ja mu kõrval seisnud pastor kukkus silmili maha.
Mul läksid jalad nõrgaks ja ma langesin põlvili.
Meiega kaasas olnud 3 õpilast olid nii suures vaimustuses, öeldes:
"Jeesus oli siin! Jeesus oli siin! Ta läks meist otse mööda."
Jeesus tuli mu juurde ja ütles: "Ma armastan selliseid inimesi."
See oli minu jaoks nii eriline.
Neis inimestes pole midagi võltsi.
Nad on läinud läbi elu kadalipu ja raskuste;
neis pole midagi võltsi.
Ja Jeesus ütles mulle, et Ta armastab seda sorti rahvast.
Jeesus ütles ka:
"Sa oled õppinud palju inimestelt,
kelle olen viimaste kuude jooksul su teele toonud
ja minu Sõnast, mida oled uurinud.
Seetõttu tahan, et alustaksid kodukogudusega
ja looksid ka kodukoguduste võrgustiku.
Tahan, et see aitaks kaasa kodupõhiste koguduste rajamisele
üle kogu maailma."
Küsisin: "Issand, on Sul ka nimi selle jaoks olemas?"
Ta ütles: "Rahvusvaheline Müürideta Kogudus."
See on ka täna
meie kodupõhiste koguduste võrgustiku nimetus üle maailma.
Sest me tahame anda edasi nende koguduste müürideta olekut
ja neis peituvat üleloomulikkust.
Jeesus ütles veel üht koma teist ja ma küsisin:
"Miks Sa tahad, et ma seda kõike teeksin?"
Ja Ta ütles:
"See on üks varandus, varustus ja allikas aegade jaoks, mis on ootel."
Seetõttu usun ka, et aegadel, kus praegu elame,
muutuvad suhted Jeesuses Kristuses üha enam ja enam olulisemaks.
Rooma sõjavägi ja impeerium
ei saanud vastu kodupõhistele kogudustele.
Nii nagu pole seda saanud ükski teine režiim siin maamuna peal.
Sest see on midagi nii isiklikku.
Seda kõike on suunanud minu armastus Isa vastu.
Meie võrgustik muide on nüüdseks levinud üle maailma.
Oleme paikades, kus on väga raske olla kristlane,
aga ka Ameerikas ja Lääne-Euroopas.
Kuid sel aastal on Jumal ilmunud mulle juba kahel korral.
Juba kaks korda.
Ja mõlemal korral neist rääkis Ta mulle sellest,
mida Ta kavatseb teha Ida-Euroopas.
Ta ütles, et kodukoguduste levik saab plahvatama Ida-Euroopas.
Te olete omadega just õiges kohas, kes te elate Soomes, Eestis
ja kuhu iganes veel see sõnum jõuab.
Halleluuja!
See, et kristlased tulevad kokku ja toimivad võrgustikuna.
Me teeme seda kõike seetõttu, et me kuuleme Isa häält
ja tunneme Jumala Sõna
ning elame ja käime koos Temaga.
See on üks eriline aeg, milles me täna elame.
Kuid las ma minna nüüd tagasi sellesse aega,
kus ma alles õppisin kuulama Isa häält.
Olin misjonireisil Põhja-Mehhikos
ja külastasin ühte küla mägedes.
See oli 1.oktoobril, 1986 aastal.
Olin enne seda näinud vaid korra Issandat.
See oli sama aasta kevadel.
Kuid see sügisene külastus oli kui õpetlik külastus Issanda poolt.
Kõndisin seal üsna kivisel teel
ja pidin õhtul kõnelema tavapärasel jumalateenistusel,
kus osales ka üks misjonär Carl ja tema tõlk Dora.
Pidime esmalt üheskoos õhtust sööma ja siis teenistusele minema.
Tee, mida mööda läksime, oli hästi kivine,
nii et jälgisin hoolega teed, et oma jalga mitte ära nikastada.
Kuid mu vaimne inimene oli ühes õhutatud
ja see on ka teema, millest mõne aja pärast räägin.
Sellest, kuidas me kõik tajume oma meeltes,
et me vaimus on midagi toimumas.
Olete te kunagi kogenud seda?
Näiteks seda, et ütlete midagi
ja korraga tuleb üks raskus või kurbus te üle
ja te kogete oma südames, et eksisite.
See on see, kui meel tajub ära selle, mis toimub te vaimus.
Teisalt jälle, olete te vahel hommikul ärgates kogenud
üht sellist kergustunnet - otsekui vaim te sees hõiskaks.
Te isegi ei tea, miks, aga vaim te sees rõõmustab
ja taaskord te meel tunneb selle ära.
Te valmistute oma tavapäraseks päevaks,
kuid teie sees kõik pulbitseb.
Seda on oluline mõista, sest me kõik oleme seda kogenud.
Ehk siis ka minu vaimne inimene oli üles õhutatud ja liikumises.
Vahel, kui oleme närvis, ütleme, et meil kõhus keerab.
Kuid ma polnud närvis - see lihtsalt oli kui elevus mu sees
ja ma ei saanud aru, millest see on tingitud.
Kuid ma jätkasin oma teed, maha vaadates
ja Jumala ligiolu oli tugevalt mu üle.
Mu vaim oli millestki elevil, aga ma ei teadnud, millest?
Läksin mööda teed edasi ja pöörasin ümber nurga,
kuna tee pööras ümber nurga.
Ümber nurga pöörates tundsin enda sees mõtet:
"See on Jeesus!"
Ja niipea, kui ma oma pilgu tõstsin, siis seal Ta oli, seismas minu ees.
Ma nägin taamal olevaid mägesid,
Carli ja Dorat tulemas mööda teed,
taevast, puid ja kõike.
Ja samas ajal seisis Jeesus just seal.
Olin nii kohkunud.
Olin ju kohe, kohe minemas kõnelema õhtusele teenistusele,
kuid Jeesusele otsa vaadates küsisin: "Mida Sina siin teed?"
Otsekui olles üllatunud,
et Ta ilmub ka selleks ajaks kohale, kui Temast jutlustama hakkan.
Ta ütles: "Ma olen siin, et täita selle küla vajadusi."
Ja siis Ta kadus.
Mõtlesin sellele mõne hetke ja kui uuesti oma pilgu tõstsin,
nägin Teda jälle.
Ta oleks otsekui andnud mulle aega mõelda.
Samas mõistsin alles hiljem, et Ta ka treenis mind selle kaudu
võtma vastu kõike seda, mida Ta mulle too õhtu õpetada tahtis
Ütleme nii, et kui sa oled vaimus, siis see on nii loomulik,
et sa ei saa arugi, et sind on kantud üle vaimsesse sfääri
Paulus ütleb enda kogemuse kohta 2 Korintlastele 12 peatükis,
et ta oli Kristuses - oli see ihus või ihust väljas
ja ta tõmmati üles paradiisi, taevasse.
Seetõttu küsisin ka mina Jeesuselt: "Mida Sa siin teed?"
Ja kui Ta siis ütles selle põhjuse ning ilmutas end mulle paaril korral,
suutsin lõpuks öelda: "See on nii tore, et Sa siin oled,
sest siin külas on kindlasti haigeid inimesi.
Ma ei ütle midagi, vaid järgnen Sulle
ja vaatan, kuidas Sa paned oma käed nende peale,
et õppida Sinult, kuidas Sa tervendad."
See on sama lugu, nagu Peetrusega seal muutumise mäel,
kus olid Mooses ja Eelija ning see ere valgus.
Peetrus ütles: "Ehitame kolm telki ja jäämegi siia!"
Sest see kõik tundub nii loomulik, et sa ei saa arugi, et oled vaimus.
Kuid teisalt jälle - olles vaimus tunduvad maised asjad nii tühistena.
Jeesus naeratas kogu loo peale.
Inimesed mõtlevad vahel, milline Jeesus välja näeb?
Ta on u 180 cm pikk.
Tal on piklik näokuju ja pruunid juuksed.
Ja Ta pole üldse mitte ilus - Ta näeb vägagi tavaline välja.
Kuid Tema silmad on need, mida raudselt märkad.
Need on väga sügavad.
Muide, peale seda, kui ütlesin Talle, et lähen Temaga külla kaasa
ja Ta naeratas selle peale,
oli mu järgmine mõte:
"Pean ütlema ka Carlile ja Dorale, et Sa oled siin."
Nii et ma otsekui ütlesin Jeesusele: "Oota palun hetke,
sest ma pean minema ja ütlema ka teistele, et oled siin."
Kuid hetkel, mil pöördusin teiste poole,
et hakata hüüdma: "Carl!",
tuli Issanda poolt üks hele valgus
ja kõik mind ümbritsev oli korraga kadunud.
Sel samal hetkel, mil hakkasin hüüdma Carli nime,
vuhises valgusvihk minust mööda ja ma seisin keset seda valgust.
Kogu maapind ja taevas olid kadunud;
oli vaid see valgus ja mina ning Jeesus.
Umbes 3 meetri kaugusel üksteisest.
Ma vaatasin Talle silma
ja ma ei oska isegi kirjeldada seda kõike,
aga see tõesti oli nii.
Ma seisin seal ja vaatasin Talle silma
ning selle käigus mind otsekui tõmmati
Tema silmadesse ja mõtetesse.
Ma ei ekselnud seal Ta mõtetes või ajudes ringi,
aga mind tõmmati Tema silmadesse
ja korraga ma lendasin kui ilmaruumis
tähtede ja galaktikate vahel.
See on kummaline, et siit maa pealt tähte nähes
ma arvan, et kui ma seal taevas oleks, oleksin ka lähemal sellele tähele.
Kuid seal ilmaruumis ringi lennates on vahemaad sama kauged.
Nii et ühtpidi hõljusin seal ringi ja teisalt olin oma Issanda mõtetes.
Vaatsin intuitiivselt üles vasakule
ja otsisin otsekui kohta, kus Teda poleks.
Mu nägemine oli väga hea - teravam, kui ükski teleskoop,
kuid nii kaugele, kui mu silm ulatas,
nägin ikka vaid üht galaktikat teise järel.
Ja ma kuulsin Issanda häält kui võimast kaldale randuvat lainet:
"Ma olen siin."
See kõlas kui lainena üle kõigi nende galaktikate.
Mul ei olnud küll ühtegi pinda ei mu jalge all ega pea kohal,
kuid ma tajusin siiski teatud ruumi, nii et ma vaatasin alla paremale
ja tajusin seda sama asja: "Ma olen siin."
See voolas kui laine ja kajana üle kogu loodu.
Ja korraga ma olin tagasi reaalsuses, seistes Issanda ees.
Ma ütlesin: "Issand, Sa oled väärt! Sa oled väärt!
Sa oled looja ja Sa oled loonud ka mind.
Sa oled väärt kõike ülistust ja kiitust."
Ma ütlesin kohe algul, et jagan teiega kogu seda lugu,
nii et ma võtan ka aega selleks.
Sest see on oluline.
Ütlesin Talle: "Sina oled mu loonud, kas pole?"
ja Ta vastas: "Olen küll."
Kas te teate, kes "Three Stooges" on?
Tegu oli 3-liikmelise koomikute pundiga,
kes olid tuntud selle poolest, et nad muudkui togisid üksteist
ja torkasid teineteisele millegagi silma.
Tegid igasugu imelikke trikke, mis tundusid nii naljakatena.
Ma vaatasin Jeesusele silma ja ütlesin:
"Tõsiasi, et mulle meeldib see komöödiasari, on tänu sellele,
et Sina panid selle mu sisse, kas pole nii?"
Ta naeratas ja ütles: "Ma tõesti tegin seda."
Ma mõistsin, et mu huumorimeel on tulnud Jeesuselt.
Mu armastus keelte vastu on tulnud Temalt.
Ja ma ütlesin: "See kõik toimus ammu enne seda,
kui kogu loodu sai loodud - Sa mõtlesid mind välja."
Ta naeratas ja ütles: "Just nimelt."
Mõtlesin kõigi nende asjade peale pikalt ja põhjalikult,
kuniks mõistsin ja ütlesin:
"Sa oled kulutanud sama palju aega igaühe peale, kes on eales elanud
või saab veel elama,
kui Sa kulutasid minu peale, kas pole?
Sa lõid ja mõtlesid ka nemad välja!"
Ja Ta vastas: "Just nimelt. Ma tõesti tegin seda."
See kõik leidis aset ammu enne seda,
kui 1 Moosese sündmused aset leidsid.
2 Timoteose 1:9 ütleb meile, et meile Kristuses antud asjad
on meile antud enne igavesi aegu.
Enne, kui maailm oma alguse sai; enne igavesi aegu.
Ta vaatas läbi aja koridori ja nägi me elusid.
Mu järgmine küsimus oma Loojale, kes seisis otse mu ees, oli...
Tead, sa alati arvad, et:
"Kui Jeesus seisab mu ees, siis ma küsin Ta käest seda või toda",
kuid tegelikkuses tõusevad sellises olukorras esile
vaid need asjad, mis on su vaimus.
Peale seda esimest kohtumist on neid kohtumisi olnud veel
läbi aastate
ja Ta on mulle alati öelnud: "Ma tahan õpetada sulle ülistusest,
kogudusest, inglitest ja deemonitest."
Erinevatest teemadest, millele on kulunud igakord u 40 min.
Neist asjust teistele õpetades tahaksin, et neile jääks kogemus
otsekui nad oleks istunud Jeesuse jalge ees.
Sest ma ise olen saanud seda kogeda läbi nende imeliste külastuste.
Kuid see oli see kõige esimene.
Kuhu ma nüüd omadega jäingi?
Aidake! Mida ma nüüd tahtsingi öelda?
Hakkasin mõtlema maailmas valitsevale ebaõiglusele.
Ja seistes seal Jeesuse ees,
tõusis minus ka küsimus kogu selle ebaõigluse ja ülekohtu kohta.
Sel hetkel mõtlesin kahe inimese peale.
Üks neist väitis end olevat kristlane, kuid oli seda üsna pinnapealselt.
Tegu oli ühe mu keskkooli aegse sõbraga,
kes sündis rikkasse perekonda.
Ta väitis end olevat kristlane, kuid elas vägagi ilmalikul moel.
Ta oli selline üsnagi pinnapealne.
Teate ju küll selliseid pinnapealseid mehi ja naisi.
Lihtsalt pinnapealne.
Teine inimene aga, kellele mõtlesin, oli üks naine me kogudusest,
kes kasvatas üksinda kahte last.
Ta nimi oli Maria.
Maria armastas Jumalat, kuid ta oli ahelsuitsetaja,
sest ta lapsed olid lausa hullumeelsed.
Neil vahel külas käies
püüdsin alati ta metsikuid teismelisi maha rahustada.
Marial oli väga raske elu, kuid ta sõltus täiega Jumalast
ja teenis Teda kogu oma olemusega.
Ja siis teisalt see mu pinnapealne sõber,
kes sündis rikkasse perre ja kellele kõik tuli kergelt kätte.
Nii et ma vaatasin Issandale otsa ja küsisin:
"Kuidas Sa saad lasta sel kõigel niimoodi olla?
Oled ju aus ja õiglane kõiges!"
Ja Ta vastas:
"Mäletad, kõik on loodud minu poolt ja minu heaks.
Ja selleks, et kõik asjad korralikult toimiks,
peavad need olema minus.
Ma vaatasin alla läbi aja koridoride, et näha mõlema su sõbra elu
ja ma andsin neile armu, jõudu ja kõike muud, mida tarvis,
et tulla toime selle eluga, mis neile antud.
Aga seda vaid juhul, kui nad toetuvad minule."
Nii et meile igaühele on antud armu vastavalt meie elule ja väljakutsetele.
Veel enne maailma loomist, kui Issand meid lõi,
lõi Ta meid selliselt,
et me tuleks toime kõigega, mida iganes elu ka kaasa ei tooks.
Kas pole hämmastav?
Minu meelest on see lahe!
Kui mu isa meid maha jättis
ja ma pidin korraga olema lapsehoidjaks ja poole kohaga isaks
oma noorematele õdedele-vendadele,
siis see kätkes endas tohutut vastutust.
Ja samas käis sellega kaasas palju valu.
Mu isa istus meie, oma 4 lapse vastas, kes me olime 11, 9, 7 ja 5-aastased
ning teatas meile,
et ta läheb lahku nii me emast kui meist.
Ei mingeid ühiseid sünnipäevi, puhkuseid või pallimänge enam.
Isa aga läks ja alustas uut elu teise naisega.
Jah, see kõik on juba ammu aega tagasi andeks antud,
kuid see on osa mu ajaloost.
Kuid mu Taevane Isa ja Issand Jeesus nägid seda.
Nemad, kes nad olid loonud mu selliselt,
et ma võisin minna Issanda ette
ja tulla toime ükskõik, millega, mida elu endaga kaasa tõi.
See on hea!
2 Peetruse 1:3-4 ütleb:
"Tema jumalik vägi on meile kinkinud kõik,
mis on vajalik eluks ja vagaduseks."
Meile on antud kõik, mis eluks vaja.
Parklas ringi sõites ja autole kohta otsides ma ütlen:
"Tänu Sulle, Isa, et see koht on minu jaoks juba olemas.
Palun too see lihtsalt esile nüüd."
Nii lihtne see ongi!
"Isa, too oma varustus palun esile nüüd."
See on see, kui lähedaselt Ta on me asjadega seotud
ja tahab seda jätkuvalt olla.
Nii et Ta tahab varustada meid.
Ta nägi, et ma otsin parkimiskohta ja mul on vajadus selleks
ammu enne maailma loomist.
Ehk siis kõik, mida on tarvis eluks ja jumalakartuseks,
on meile juba antud.
Jumalakartus viitab meie võimele kasvada Temas.
Nii et Ta selgitas mulle,
et mõlemad mu sõbrad peavad 100% toetuma vaid Temale.
Maria peab toetuma 100% Temale, et kasvatada oma teismelisi lapsi
ja ka mu pinnapealne sõber keskkooli ajast
peab toetuma 100% Talle, sest selleks on talle armu antud.
Mõlemad peavad toetuma 100%.
Ja Issand ütles: "Seega näed, nad on minu silmis võrdsed."
Ja korraga tundus kõik nii loogiline.
Seejärel aga mõtlesin surevatele beebidele,
kes ei jõua veel oma elu eladagi.
Mõtlesin olukordadele põuastes piirkondades,
kus imetaval emal ei jätku enam beebi jaoks rinnapiima
ja nad mõlemad on silmitsi näljasurmaga.
Nii et ma küsisin enneaegselt surevate beebide kohta.
Jeesus tundus mõtlevat hetke, naeratas siis ja ütles:
"Kas sa siis ei tea, et nad on minu juures?
Ja nende saatus saab täidetud aegadel, mis alles ees."
Võib ma teen siinkohal ühe jänesehaagi?
Teate, mis see on?
See, kui lähed mööda sirget teed, aga siis põikad korraks kõrvale.
Aastaid hiljem, peale seda kohtumist, tehti mulle ringtuur taevas.
Jah ma tean, see võib kõlada kummalisena,
aga see vastab tõele.
Olin tookord oma koguduse pastoriks ja palvetasin parasjagu,
kui mind viidi üles taevasse.
Mu ingel või kaitseingel, kui teile see paremini sobib,
võttis mind käe kõrvale ja näitas mulle erinevaid paiku taevas.
Mul on selle külastuse kohta terve CD'de seeria,
mille nimeks on "Taevane külastus".
Kuid see haakub selle Jeesuse vastusega:
"Kas sa siis ei tea, et nad on minu juures?
Ja nende saatus saab täidetud aegadel, mis alles ees."
Nägin seal taevas ingleid, kes olid pisut pikemad kui mina
ja nad seisid seal nii,
et üks peopesa oli kui kõhu all ja teine peopesa pealpool.
Nende käte vahele jäi aga jalgpalli suurune valguse spiraal.
See valgus oli väljastpoolt tuhmim ja seestpoolt eredam.
See valgus ei puutunud kokku nende inglite kätega,
vaid see võbeles seal käte vahel.
Ja need inglid lihtsalt seisid seal nii, tõsise olemisega.
Nad olid üksteisest umbes käesirutuse kaugusel
ja sa võisid nende vahelt läbi käia.
Neid oli seal kümnete ridade kaupa.
Kõik lihtsalt seisid seal, hoides kui midagi oma käte vahel.
Läksin oma ingliga nende vahelt mööda
ja tahtsin näha, mida nad hoiavad?
Sest igaühel oli käes kui selline valguse kera.
Selline ovaalne valguse kera.
Mõtlesin tol hetkel,
et tahaksin väga teada, mis seal sees on
ja mulle anti võime seda näha.
Nägin läbi selle kera
ja selle sees kasvas beebi otsekui oma ema üsas.
Vaatasin nii seda kera kui oma inglile otsa
ja enne veel, kui jõudsin küsida: "Mis asi see veel on?",
ütles ingel: "See on see koht,
kuhu kõik nurisünnituste ja abortide järgsed beebid jõuavad
ja eelolevatel aegadel nad saavad täitma oma saatuse."
Peale seda aga viidi mind lastetuppa.
Mulle ei näidatud kunagi üleminekut
sellest valguse kerast nende nö sünnini,
kuid seal oli oma lastetuba, kus inimesed ja inglid
hoolitsesid nende beebide ja väikelaste eest,
kui nad seal kasvasid.
Inimesed saavad taevas 30-35 aastasteks,
nii nagu me Issandki seda oli.
Ja isegi vanemad inimesed näevad välja nagu...
Ma ise olen hetkel 52-aastane
ja ma mõtlen: "Issand, tahaks väga näha välja nagu 35-aastane!"
Aga need vanad inimesed seal, keda on raske isegi kirjeldada,
sest meil pole väga võrrelda neid millegagi.
Kuid kõik need asjad, mis käivad maise eluga kaasas:
kaal, gravitatsioon, murekortsud ja kõik muu sarnane -
neid kõike enam pole taevas.
Mis aga jäävad, on tarkus ja elukogemus,
mis on jätnud inimesse oma jälje.
Nii et kuigi sa näed, et nad on vanad,
näevad nad samas väga noored välja.
Neid nähes arvaksid, et nad on 35-aastased.
Neid lähemalt vaadates aga märkad elutarkust ja kogemusi nende näos.
Sa tead, et nad on 60-70-aastased või kui iganes vanad,
aga Jumala elu nende sees on nii tugev,
et nad näevad 30'sed välja.
Samas aga on alles jäänud see, mis oli väärtuslik siin maises elus.
Nii palju, kui mina tean, on Jeesus taevas ainus,
kelle kehalt võib leida arme.
Ma lõpetan kohe selle taevase külastuse kirjelduse,
minnes tagasi oma kohtumise juurde Jeesusega.
Aga rääkides taevasest lastetoast,
siis seal oli u 3 m kõrgune sein
ja 3 m pikkune põrand, mis tuli välja sellest seinast.
Katust aga polnudki.
Ehk siis seal ümber olid muru ja puud,
ning siis tuli see põrand, mis ulatus nii kaugele kui silm ulatas.
Seina ääres olid väikesed lauad ja hällid,
väikesed toolid ja mängunurgad.
Ja inglid, keda seal nägin,
kes muide pole üldse mitte tiibadega.
Jumala trooni ees olevatel inglitel on tiivad,
tavalistel aga mitte ja nad näevad välja, kui inimesed.
Ja need inglid hoolitsevad nende väikeste laste eest.
Ma ei näinud seal muide ühtki mähkmete hunnikut,
nii et see on tore lugu - taevas pole mähkmeid!
Ma küll ei tea, kuidas see kõik seal toimib,
aga ma tean seda, et taevas pole kanalisatsiooni
ja ei mingeid jäätmeid.
Kuid need inglid hoolitsesid nende laste eest
ja lahutasid nende meelt.
Mõtlesin endamisi, kui tore see on,
et inimesed, kes on maa peal seotud lastetööga,
võivad jätkata sellega ka taevas.
Ja siis ma küsisin: "Miks inglid ja inimesed koos on?"
Ja ingel vastas: "Sest vahel neil lastel pole ühtki teist pereliiget siin taevas,
nii et inglid valvavad neid,
või inimesed, kellel on südant laste jaoks."
Hiljem jalutasime ühest perest mööda, kus mängisid väike poiss ja tüdruk.
Poiss oli u 1-1,5 aastane ja ronis tüdruku süles.
Tüdruk oli ehk 3-4 aastane.
Nende taga ja ümber olid aga nende sugulased,
keda jagus sinna 3-4 põlvkonda.
Kuid seal polnud ema ja isa.
Nad istusid ühe puu all ja pidasid kui piknikku.
Neis mööda minnes küsisin oma inglilt:
"Kus nende ema ja isa on?"
ja ta vastas: "Need lapsed hukkusid autoõnnetuses
nii et nende vanemad on veel alles maa peal.
Nii palju kui võimalik,
hoolitsevad sugulased nende eest taevas."
Ütlesin: "Ma vajan selle kinnituseks mõnda Piibli kirjakohta."
Ja ingel küsis: "Kas sa pole lugenud Efeslastele 3:14-15,
kus Paulus ütleb: "Sellepärast ma põlvitan Isa ees,
kelle käest iga suguvõsa taevas ja maa peal saab nime."
Seega on olemas vaid kui üks pere.
Ma polnud kunagi mõelnud sellele!
Taevasest vaatenurgast lähtuvalt oleme me kõik üks pere.
Maises mõttes aga hetkel lahutatud, oodates üks päev taaskohtumist.
Kuid Kristuses oleme me kõik üks.
Nii et ingel oli üllatunud ja ütles:
"Nad on kõik üks pere,
mistõttu miks siis sugulased ei peakski nende laste eest hoolt võtma?
Nad on ju üks pere!"
Wau!
Kuid pisut veel sellest lastetoast
ja siis tagasi mu kohtumise juurde Jeesusega.
Hakates sealt lastetoast edasi liikuma teadmisega,
et inglid kannavad laste eest hoolt, kui pole kedagi teist, kes seda teeks,
või siis on ka inimesi, kes neid väikesi aitavad.
Nagu ütlesin, seal oli vaid sein ja põrand ning vajaminev mööbel.
Seal polnud mingit treppi muru peale astumiseks -
see üleminek põrandalt murule oli nähtamatu.
Nii et lapsed jooksid väljas, mängides keset muru ja lilli.
See muru seal oli ehk 10-20 cm kõrge,
kuid mingites kohtades see oli kui pisut rabe ja sahisev
ning see köitis mu tähelepanu.
Oled sa seisnud vahel mõne eskalaatori kõrval
ja näinud, kuidas keegi, kes alt üles sõidab,
niimoodi tasapisi üha enam ja enam nähtavale tuleb?
Sa näed seda inimest üha rohkem ja rohkem.
See on see, mis toimus ka seal muru peal.
Ma nägin korraga kellegi peanuppu
ja kõik seal lastetoas olijad peatusid.
Ma isegi ei plaaninud seda jagada,
aga see on kõige puudutavam asi, mida olen eales näinud,
nii et olge siis kannatlikud minuga.
Seal oli see noor naine, noor ema,
kelle pea, juuksed, õlad, käed ja rindkere sealt esile kerkisid
ja ta jooksis täie kiirusega.
Otsekui trepist üles ja läbi selle muru.
Ta jooksis käed ettepoole sirutatuna.
Püüdsin tabada, mille poole ta jookseb,
sealt niimoodi otsekui muru seest esile kerkides.
Kõik teised olid peatunud ja teadsid täpselt, mis toimub.
Teadsid siis eeldavasti oma vaimus.
Kuid ka mul oli eesõigus näha seda kõike sündimas.
Seal oli üks ingel, kes hoidis käes vastsündinud beebit
ja ta seisis kui seljaga minu poole.
Kuid sel samal hetkel, mil ema ta poole jooksis,
ingel pöördus ja sirutas selle beebi välja.
See ema lihtsalt haaras oma lapse ja keerutas temaga ringi.
See ema suri kas sünnituse ajal või peale sünnitust, ma ei tea täpselt,
kuid kohe kindlasti üsna varsti peale sünnitust.
Ja kõik, millest ta hoolis, oli ta väike beebi.
See oli nii liigutav ja nii võimas!
Vabandust!
See oli kõige liigutavam asi, mida ma üldse seal taevas nägin.
Jumala headus on lihtsalt hämmastav.
Kuid see kõik viib tagasi selleni,
kui seisin silmitsi Jeesusega 1986.a oktoobris
ja pärisin enneaegselt surnud beebide ja laste kohta,
küsides lausa: "Kuidas Sa saad lasta sel sündida?"
Ja Ta vastas: "Kas sa siis ei tea, et nad on minu juures
ja täidavad oma saatuse eelolevatel aegadel."
Halleluuja!
Peale seda kõike ütles Jeesus, et tahab õpetada mulle,
kuidas kuulda Isa häält.
Seda, kuidas Jumal inimestega kõneleb.
Ja siis Ta lihtsalt kadus.
Mul oli palju, mille üle mõelda!
Kuid niipea, kui ümber pöörasin, nägin Teda taas -
seismas tänavanurgal.
Ta lihtsalt ilmus jälle välja.
Ta mainis mulle Luuka 16:19-31,
seda kirjakohta pooleldi tsiteerides ja pooleldi lahti rääkides.
Seal loos oli tegu väga rikka ja jumalakartmatu mehega
ning vaese mehega, kelle nimi oli Laatsarus.
Laatsarus oli täis erinevaid paiseid ja ta sõbrad hoolisid temast nii väga,
et kandsid ta rikka mehe värava taha, et saada sealt mõne palukesegi süüa.
Seal piiblisalmis on öeldud,
et koerad tulid ja lakkusid Laatsaruse haavu.
Nii et ta oli kui invaliid.
Mingil hetkel mõlemad need mehed surid.
Laatsarus pääses Aabrahami rüppe ehk paradiisi,
rikas mees aga lõpetas põrgus.
Las ma selgitada seda veidi, sest tahan, et asjad oleksid selged.
Tol ajal oli maa peal kaks osakonda.
Üks neist oli paradiis ehk Aabrahami süli,
nagu juudid seda uskusid olevat.
Nad uskusid, et paradiis on midagi pargi sarnast
ühes puude, muru, veesilmade ja mägedega.
Koht, kus oli hea olla.
Milleks paradiisi või Aabrahami süle tarvis oli?
Nende õigete jaoks, kes surid enne Jeesuse ristisurma,
ja kes ootasid oma pattude eest lunastust.
Niipea, kui nende pattude eest sai tasutud,
võisid nad pääseda edasi taevasse.
Kuid tol ajal olid need kaks osakonda - paradiis ja põrgu.
Mäletate seda kohta Efeslastele 4:8-10,
kus on öeldud, et kui Jeesus suri,
siis Ta läks ka alla maa sügavamatesse paikadesse?
Ehk siis tegu oli kahe paigaga - paradiisi ja põrguga.
Peetrus ütles Noa laeva ajal elanud inimeste kohta,
et Jeesus oli see tõeline päästelaev.
Efeslastele 4 on ka öeldud, et kui Jeesus tõusis surnuist,
lasi Ta vangiviidud vabaks.
See on miski, mida meile sageli ei selgitata,
kuid need nö vangiviidud olid need, keda oldi hoitud paradiisis,
seal Aabrahami süles.
Neid hoiti seal nö kinni,
kuniks nad ootasid oma pattude lunastust.
Nii et kui Jeesus surnuist tõusis,
viis Ta paradiisi endaga taevasse kaasa.
Ta võttis kõik need ootavad inimesed endaga üles taevasse kaasa.
Nii rääkis Pauluski 2 Korintlastele 12:4,
kuidas teda tõmmati üles paradiisi.
Ma loodan, et see polnud nüüd liiga segane jutt.
Nii et tol ajal oli maa peal 2 osakonda - paradiis ja põrgu.
Nüüd aga on vaid üks - põrgu,
mis on ootepaik enne viimast kohtumõistmist.
Meie võime minna otse taevasse,
ilma, et peaksime ootama mingis vahepealses ootepaigas.
Paulus ütles 2 Korintlastele 5:8,
et ihust äraolek tähendab olla Issanda juures.
Jeesus aga näitas mulle,
et mõlemad need mehed läksid oma välja teenitud kohta.
Vaadake, mida see uskmatu rikas mees
ütleb Luuka 16:24
Isa Aabraham, halasta minu peale ja saada Laatsarus,
et ta kastaks oma sõrmeotsa vette ja jahutaks mu keelt,
sest ma tunnen suurt valu selles leegis!”
Jeesus juhtis mu tähelepanu sellele, et mõlemad need mehed surid
ja mõlemad maeti maha.
Nii et me näeme,
et nende füüsiline tundlikkus polnud kuhugi kadunud,
isegi, et nad olid maapõues.
Nad võisid näha ja kuulda üksteist,
rikas mees tahtis saada tilgakese vett.
Kui Jeesus ütles mulle,
et minu vaimne inimene on kõigi füüsiliste tunnetuste juur,
siis Ta ütles sellega ka seda, et pean end pidevalt treenima
juhtima oma tähelepanu oma lihalikult tunnetuselt
vaimsele tunnetusele.
Jeesus ütles, et ma olen seda juba tegemas.
Me peame mõistma, et Issand kõnetab me vaimset inimest
ja nende vaimsete tunnetuste kaudu me saame ka kuulda Jumala häält.
See on see koht, kust saame Jumalalt ilmutusi ja tunnetust.
See käib meie vaimse inimese kaudu.
Nii et kui võtta üks laste mänguväljaku kiik,
siis selle kiige keskpunktiks on su meeled ja mõistus.
Kiige ühel pool on su vaim ja teisel pool füüsilised aistingud.
Nii et su meeled peavad liikuma pidevalt
su vaimsete ja füüsiliste aistingute vahel.
Jeesus tõi selle kohta omaenda elust kaks näidet,
et õpetada mulle sellest midagi.
Luuka 8:46
Me teeme seda pidevalt, ilma sest ise aru saamatagi.
Kui sa teed pattu ja mõtled seepeale: "Ma poleks pidanud seda ütlema!",
siis sa tunned ka üht kurvastust oma vaimus
ning teed kõige selle kaudu just seda, mida Jeesus käskis teha.
Su meel keskendub sellele, mis toimub sinu vaimus.
Jeesus ütles mulle: "Kui sa oled mõnel jumalateenistusel
või koosolekul
ja sa saad sõna ülalt,
või tajud ära, millises suunas teenistus on minemas,
või kus on võidmine,
siis kuidas sa seda kõike tajud?"
Pidin mõtlema hetke ja ütlesin: "No vahel ma sulgen lihtsalt silmad."
Jeesus ütles: "Just nimelt!
Sa sulged oma silmad, et keskenduda oma vaimsele minale.
Kui sa esimest korda prohveteerima hakkasid,
kas tegid seda silmad kinni või lahti?"
Ütlesin, et silmad kinni.
Ta küsis: "Miks?"
Vastasin: "Et lülitada välja oma füüsilised aistingud
ja keskenduda oma vaimsele minale."
Oled sa kunagi läinud mõnda poodi
ja sa tajud kui mingit raskust seal poes?
Osekui seal valitseks mingi pimedus.
Sa küll näed ja kuuled kõike oma füüsiliste aistingute kaudu,
kuid vaimus ei tundu asi õige.
Võib-olla on tegu kassapidaja või poe juhatajaga.
Või kui mõelda erinevate linnaosade peale -
teatud kohtades sa tunned ka vaimselt mingit sorti rõhumist.
Nii et sa lülitud edasi-tagasi
oma füüsiliste ja vaimsete aistingute vahel.
Ja selles peitub ka võti, kuidas kuulda Jumala häält!
See on see viis, kuidas treenida end seda tegema.
Näide, mida Jeesus selle kohta kasutas, on Luuka 8:46
Ta viitas kahele olukorrale omaenda elust.
See Luuka lugu räägib sellest,
kuidas Jeesus oli teel Jairuse kotta,
kelle tütar oli just äsja surnud.
Kuid rahva seas oli ka üks veritõbine naine,
kes trügis läbi rüseleva rahvahulga ja puudutas Jeesuse kuue palistust.
Jeesus aga ütles seepeale Luuka 8:46
Keegi puudutas mind,
sest ma tundsin väge enesest välja minevat.”
Sellele eelnenud salmis Ta küsis: "Kes mind puudutas?",
mispeale Ta jüngrid vastasid:
"Vaata seda rahvamassi, kõik nad puudutavad Sind!"
Kuid Jeesus ütles: "Ei, ei, ei - keegi puudutas mind,
sest ma tundsin väe enesest lahkuvat."
Jeesus andis sellega mõista,
et sama palju, kui Ta kuulis, nägi, tajus ja tundis
end ümbritseva rahvahulga tunglemist,
sama palju tajusid ka Ta meeled vaimu kaudu selle naise puudutust
ja väe lahkumist Temast.
Mispeale Jeesus ütles,
et peame treenima end tajuma neid asju samal moel.
Kas pole hämmastav?
Ühe mu ülikooli aegse sõbra kohta räägiti,
et ta pidi mingite sõpradega kuhugi peole minema.
Ta käsi oli juba ukselingil, kui ta korraga kuulis üht häält ütlemas:
"Nad sõidavad end sodiks, ära mine."
mispeale ta tõmbas kohkunult oma käe ukselingist eemale.
Tuginedes oma füüsilistele aistingutele
pidi ta minema välja pidutsema.
Kuid ukselinki puudutades kuulis ta: "Ära mine! Nad sõidavad end sodiks."
Nii et ta ei läinud
ja ta sõbrad tõepoolest sõitsidki end sodiks,
nii et üks neist ka hukkus.
Sama juhtub ka näiteks siis,
kui me pole pikka aega mõnest sõbrast kuulnud
ja korraga ta tõuseb me mõtetesse.
On teiega olnud nii,
et keegi püsib te mõtteis kasvõi terve nädala
ja sa mõtled: "Mis värk küll sellega on?"
Ja siis sa näed neid nädala või paari pärast
ning ütled: "Ma just mõtlesin su peale nädal või paar tagasi.
On sinuga kõik ikka hästi?"
"Oh, see oli mul nii raske nädal! Suur tänu, et palvetasid mu eest!"
Ja sa kogeled vastu: "Mmmm....võta heaks."
Tegelikult aga mõistad,
et sa polnud piisavalt tark tabamaks ära,
et Jumal ise tõstis selle inimese su südamesse, et palvetada ta eest.
Kuid püüad siis järgmine kord tublim olla.
Mu endaga on küll nii juhtunud.
Mul võttis mõnda aega aega,
et mõista, et tegu oli Püha Vaimu märguannetega.
Kuid mis toimus?
Füüsilises sfääris oli kõik OK,
kuid vaimses mõttes tõusis mu sõbra nimi koguaeg esile
ja see pani mõtlema: "Mis küll temaga toimub?"
See on see, kui Jumal paneb midagi su vaimu
ja sa tajud selle oma vaimsete aistingutega ära.
See on see, mille kaudu inimesed kuulevad ingleid;
mille kaudu tajuvad vahel teenistustel Issanda lõhna.
Tegu pole füüsiliste kõrvadega kuulmises
või ninaga tundmises,
vaid nende vaimse inimese nina ja kõrvade aistingutes.
Sest kui me ihud peaks kohe praegu ära surema,
siis meie vaim ja hing viibivad ühes kehas,
ehk nagu Korintlastele 6:19 ütleb - templis.
Nii et me hing ja vaim on vallutanud ühe ja sama paiga.
St et mu vaimse inimese kõrvad on samas kohas,
kus mu füüsilise inimese kõrvad.
Sama lugu on ka silmadega.
Seetõttu võin üheaegselt näha
nii oma füüsiliste kui vaimsete silmadega.
Küsimus pole selles, et ma pingutan seda teha,
vaid selles, et füüsilised ja vaimsed aistingud käivad käsikäes.
Oh, me oleme alles nii alguses!
Nii palju oleks näiteid, mida tuua.
Kuid kindlasti olete isegi kogenud mõnda poodi sisse astudes,
et sealne õhk on paks.
Või te kaalute ühe ja teise võimaluse vahel,
kuid üks neist lihtsalt ei tundu kuidagi õige.
See on see seesmise vaimse inimese tunnetus.
Või sa vaatad mõnda oma sõpra,
kes väliselt on piisavalt rõõmus ja kenasti riides,
kuid sa tajud oma vaimus,
et miski pole õige ja nad on stressis või pinges.
Olete te kogenud midagi sellist?
See tähendab, et te juba kasutate oma vaimseid aistinguid.
Meie aeg on tänaseks läbi.
Kuid las ma paluda kiire palve,
sest kõik ei pruugi näha selle seeria kolme järgnevat osa,
kuigi ma loodan, et nad näevad.
Isa, me palume Jeesuse nimel iga vaataja ja kuulaja pärast.
Ma palun, et nende arusaamine saaks valgustatud
ja Sa näitaks neile jätkuvalt asju, mida nad varem näinud pole.
Me kiidame ja täname Sind selle eest, Taevane Isa,
et Sa kiirendad seda protsessi.
Issand ma palun, et Sa ka tervendaksid
ja tooksid oma arusaamist asjadest.
Et inimesed, kes arvavad, et nad ei kuule ega taju Sind,
võiksid hakata kuulma ja tajuma.
Kui sina seal teleri taga oled tundnud nii,
et Jumal on su unustanud ega pole sinuga kunagi rääkinud,
siis samas need mu näited on kinnituseks sellest,
et Ta tegelikult on kõnetanud sind läbi aegade.
Räägin järgmises saates kõigest lähemalt, nii et jää meiega!
Kuid tea, et sa pole üksi ja Jumal on sind kõnetanud!
Sa oled vaimselt tundlikum kui arvatagi võid!
Ole õnnistatud ja näeme taas!
Tõlge: Anne-Ly Raukas