JUMAL KÕNELEB
Tere tulemast meie saatesse!
Täna jätkame rääkimist
Jumala heast plaanist meie kõigi elude jaoks.
Piiblis on palju kirjakohti selle kohta, kui väärtuslikud me oleme
ja sellest, et Jumal on kavandanud meie elud ette hästi.
Ef.2:10 ütleb:"Sest meie oleme tema teos, Kristuses Jeesuses loodud."
Mõelda vaid - oleme Jumala meistriteos, uuesti loodud Jeesuses
Kristuses, uuestisündinud, et teeksime neid häid tegusid,
mis Jumal on ette valmistanud ja plaanis ette; et me käiksime
neid teid, mis Tema ette valmistas (laiendatud piiblitõlge).
Jumal on juba ette valmistanud meile hea tee, hea elu.
"Elades seda head elu, mille Tema meile ette valmistas."
Jumalal on sinu jaoks varuks elu ja pealegi hea elu.
Meie kõigi jaoks. Jumal on kavandanud sind ja mind teatud
ülesande jaoks, mille tarvis sind ja mind on spetsiaalselt loodud.
Ainult sina võid seda teostada.
Millel võiks olla veel suurem väärtus, kui selle tegemisel,
mille jaoks sind on loodud.
Mina ei tea küll midagi väärtuslikumat.
Ma ei kujutaks ette, et raiskaksin oma elu asjatult millegi tühise
tegemisele, kui alternatiiviks on selle tegemine, mille tarvis mind
on loodud ja valmistatud. Teades, et Taevasse jõudes,
ütleb Jumal: "Hästi tehtud, sina hea ja ustav sulane!"
Isegi kui vahel teen asju valesti, tean siiski, et teen seda,
milleks Jumal mind on kutsunud.
Seesama eesõigus, rõõm ja vabadus kuulub ka sulle.
Täna räägime, millised võivad olla takistused, miks mõnikord
minnakse vales suunas.
Miks me ei käi alati sellel Jumala heal teel?
Me lugesime Piiblist,
laiendatud inglisekeelsest tõlkest,
et Jumalal on hea plaan meie jaoks ja tööd,
mille Ta on meie jaoks ette valmistanud ja me ise
oleme Tema meistriteos ja Ta on kavandanud meile hea elu.
Kui Jumal lubab oma Sõnas sellise elu ja tuleviku mulle,
siis kuidas ma selle leian? Kuidas ma sellesse ellu pääsen?
Kas see on ikka tõesti kõigi jaoks võimalik? Või ainult valitutele?
Kas see on ainult apostlite, pastorite, prohvetite ja
Jumalariigi töötegijate jaoks.
Täna ma räägin teile minu elust. Olen üpris hea näide selle kohta.
Seda lugu tasub kuulata just sel moel, et neid vigu,
mida mina tegin, ära sina tee.
Võime rääkida üksteisele oma vigadest ja eksimustest, et teised
ei peaks sattuma samasse kraavi.
Sa ei pea sattuma sellesse kraavi, kuhu mina. Sa võid pääseda
otse Jumala plaani, ega pea käima rasket rada pidi.
Tahan öelda, et on vale arusaam, et vaid need viis teenistust
on vaimulikud tegevused. Mind kohe pahandab see suhtumine.
Näiteks on väga väärtuslik olla koduperenaine.
Kas on veel vaimulikumat ülesannet, kui oma laste eest hoolitsemine?
See on ääretult väärtuslik kutsumus.
Või näiteks koguduse koristmine.
Kõik, millega sa Jumalat teenid, ole siis puusepp või kes iganes,
see on sama vaimulik ja väärtuslik töö!
Jumala kutse ei käi ainult viie teenimisameti kohta, vaid kõige
kohta, mida teeme Jumalale.
Saame ka tualette koristades, neid õnnistada ja teha oma tööd hästi.
Pole olemas ilmalikku ja vaimulikku tööd.
Kõik on vaimulik, kui me teeme seda Jumalale.
Aga räägin nüüd oma loo. Kui me usule tulime, olime väga
innukad ja hakkasime kohe täiega Jeesust järgima.
Elu oli väge täis, uus ja imeline. Jumal tegi imesid meie elus.
Siis kutsus Jumal meid rajama kristlikku kooli.
See oli nii üleloomulik, kuidas Ta juhatas kogu asja.
Ülesanne, millest me kumbki ei olnud kunagi isegi
unistanud ega mõelnud.
Ta tõi meile sammhaaval töötegijad ja lapsed, ruumid ja vahendid ning
juhatas päev päeva järel nii, et me järgisime Issandat suud ammuli.
See oli imeline aeg. Samal ajal oli aga meie majanduslik olukord
katastroofiline. Me elasime kogu aeg usu varal. Olime väga
õnnelikud ning meil oli palju aega laste, teineteise ja Issanda jaoks,
arvasime siiralt, et Jeesuse järgimine tähendab vaesusevande
andmist. Uskusime nii. Ja olime selleks ka vamis, sest armastasime
Issandat nii väga. Selle eest, et Ta on olemas ja suhtleb meiega,
olime kõigeks valmis. Aga elasime vaesuses.
Räägin vahele, kus me elasime. Ma sain pärandiks vana palkmaja.
Suuremas osas oli see eelmiste kasutajate poolt jäetud seisukorras
ning me asusime seda remontima.
Me kasutasime seitse aastat välikäimlat.
Ja kuna alati polnud bensiiniraha, siis hääletasin tööle.
Olin koguduses laste- ja noorte- pastor. Meil oli ainult üks auto
ja Joy vajas seda. Toitu saime toidupangast. Nii me elasime.
Aga meil oli alati toit laual ja bensiini vajalikeks sõitudeks
ning me armastasime seda maja. Meie süda teadis, et saame selle
remonditud ühel päeval, aga see ei läinud nii kiiresti, kui oleksime
soovinud. Me olime rikkad armastuse poolest.
Nii Jeesuse kui teineteise vastu.
Minu südamesse hakkas hiilima kibedus, väsimus ja lootusetus.
Mõtlesin, et sellest ei tule midagi välja ja äkki saab ainult üks meist
Issandat järgida. Olin näinud, kui tähtsal kohal sa olid ja
kuidas Issand Sind kasutas ning kui hea sa olid koolitöös lastega.
Teadsin, et olid tähtsal kohal ja Jumal on sind võidnud selleks.
Mõtlesin, et ma siis ohverdan ennast ning võtan vastutuse
pere ja toimetuleku eest. Lõpetasin psühholoogiaõpingud
ja see oli muidugi hea asi. Aga arvasin, et ma oskan
asju korda ajada ja teen seda isegi Jumalast paremini.
Jumal ei olnud ju meie majandus- asju eriti hästi korraldanud.
Mina oskaksin paremini. Kuigi ma siis teadlikult nii ei
mõelnud, olen tagantjärele need mõtted ära tundnud.
Petsin iseennast ladusalt mõttega, et see on ilmselt Jumala tahe.
Ja läksin sellele teele.
Piltlikult öeldes: siin on otsetee, mille Jumal on mulle valmistanud.
Ma läksin peateelt ainult pisut kõrvale ning alguses keegi ei märka
seda, isegi mitte mina ise, sest olen ju peaaegu õigel teel.
Mida kauem ma käin, seda kaugemale ja kaugemale ja kaugemale ma lähen.
Seda raskemaks elu muutub. Mu sees oli nagu pisike hiir,
kes sisemuses nokitseb väikeste suutäite kaupa ja
tühjus suureneb, lootusetus ja väsimus suurenevad.
Tasapisi. Märkamatult. Siis ma ei saanud enam uinuda.
Mul tekkisid hingamisraskused, mul oleks nagu veskikivi
olnud rinnal. Palvetasin ja palvetasin ja püüdsin saada jõudu.
See polnud kerge. Tööleminek muutus iga päev raskemaks.
Õhtuti ei saanud enam uinuda, öösel polnud und.
Jätkasin töölkäimist. Aasta, teisegi aasta. Siis ei saanud und
enam isegi puhkuse ajal, isegi mitte suvepuhkuse ajal,
kuigi võtsin kolm kuud palgata puhkust.
Ka siis ei saanud magada. Hakkasin masenduma.
Imelik oli, et vaatamata meie regulaarsele sissetulekule, mida
meil varem ei olnud, hakkas hirm toimetuleku osas kasvama.
Hirm suurenes, sest kõik sõltus minust. Kui ma ei saa hakkama,
siis jääb kogu pere pankrotti. Hakkasin kartma haigusi ja
viimaks läks asi nii kaugele, et värisesin kogu aeg ja sõin
kõikvõimalikke tablette- unerohtu, antidepressante jms.
Mina, kes uskusin tervenemisesse! Üritasin muudkui endale kuulutada:
"Tema haavade kaudu olen terve!" "Õige inimese uni on magus!"
Aga kuna kogu mu elustiil oli vale ja piitsutasin end viimase piirini,
siis ei tahtnud Issand mind sel moel tervendada.
Ta tahtis, et ma muudaksin oma eluviisi.
Mäletan, et selles sõjas ei võidelnud üksnes sina.
Kogu meie pere võitles. Mäletan, kuidas ma ise tundsin süütunnet,
et mina ei võta vastutust. Mina mehena peaksin vastutama.
Mäletan, kuidas ma nende mõtetega võitlesin.
Olin lootust kaotamas. Aga olin õppinud kuulama Jumala häält ning
iga kord Tema ette minnes, lohutas Ta mind.
Ta näitas mulle Sõnas, et Tema hoolitseb meie eest.
Oli nii armas, et Ta ütles ja lubas seda mulle. Ka mina teadsin, et
sa olid läinud valele teele. Issand ütles aga, et Joy tuleb tagasi.
"Joy tuleb tagasi!" Olen õnnelik, et ma tundsin Issandat ja sain abi.
Asjad läksid selleni, et pidin võtma lõpparve.
Ma ei anna nüüd sellist nõu, et alati tuleb võtta lõpparve,
kui tunned end olevat valel teel.
Alati pole vaja olla nii radikaalne, aga minu tervis
oli nii läbi, et muud võimalust enam polnud.
Sel hetkel, kui olin ülemusele helistanud ja võtnud lõpparve,
oli Püha Vaim minu juures ja täitis selle toa.
Kui võtsin Piibli, tundus mulle, et see lausa pimestab mind!
Tähed olid nagu kullaga kirjutatud.
Sellest algas pikk ja vaevarikas taastumine. See ei tulnud hetkega.
Polnud kohe tunnet, et elu on hetkega tore.
Kas teate, olin ju järginud Issandat ja õppinud kuulama
Tema häält ja sellegipoolest petsin ennast nii hästi.
Oskasin enda jaoks ära seletada, miks see kõik on vajalik.
Ja kuidas nüüd, selles olukorras, leida seda oma kohta?
Kuidas see peaks olema võimalik?
On ju selge, et ennast ei saa usaldada.
Ma räägin teile nüüd, mis oli see saladus, mis kohe asetas
elurongi õigetele rööbastele. Taipasin seda tõde -
elame kristlastena oma elu ja pääseme napilt Taevasse
ning tuleme kuidagimoodi selle eluga toime, Jumal õnnistab meid
nii palju kui saab, aga kõik see on raske. Aga kui ma hakkan
tegema Jumala tahtmist - see on võti. Sõnakuulelikkus!
Kui soovin leida õnnistatud elu, millest Piibel räägib, mille Tema
mulle on kavandanud, mis toob mulle jõu ja õnnistuse,
on vaja sõna kuulata. Muuta kogu oma suhtumist.
Küsimus on Jeesuse järgimises ja sõnakuulelikkuses.
Mitte käsumeelne sõnakuulamine, selleks, et Ta mind aktsepteeriks.
Mind on juba Kristuses vastu võetud!
Aga sõnakuulelikkus on mõistlik, Tema teab ju paremini,
Ta juhatab mind. Kui ma kuulan Tema Sõna, siis Ta hakkab
samm sammu haaval mind edasi viima. Tibusammudega,
õige plaani poole. Pole isegi küsimus suurtes asjades.
Ei öelda: "Sinust saab kristiku kooli majandusala juhataja ja
oled seda tehes õnnelik." Ei. See algab sellest, et
hakkan uuesti palvetama, hakkan uuesti lugema Piiblit,
hakkan käima koguduses ja kui mingi Sõna mind puudutab,
siis tekib väikene muutus mu südames. Ma püüan järgida
armastusekäsku ja seda, mida Ta mulle räägib.
Iga päev sõnakuulelikkus väikestes asjades.
Meie kooli kokk ütleb ohates: "Elu on üks pidev meeleparandus!"
Ja just nii see on! See viib meid õigele teele.
Sõnakuulelikkus on nagu kaitsemüür, suurtest graniitkamakatest tehtud
vägev kaitsemüür, mille sees on Eedeni aed ja hea elu.
Püsimine sõnakuulelikkuse müüride sees on võrreldav
lastele piiride seadmisega - me teame, et piirid on neile kasuks.
Kui elame sõnakuulelikkuse linnuses, leiame hea elu.
Lk.16:10 ütleb: "Kes on ustav pisimas, see on ustav ka paljus,
ja kes on ülekohtune pisimas, see on ülekohtune ka paljus."
Nagu sa rääkisid - läksid pisut vales suunas ja see viis
valel teel kaugele. Aga ka pisike samm õiges suunas viib jälle
lähemale õigele teele. Iga järgmise sammuga aina lähemale.
Korraga oledki ustav paljus.
Tahame sind julgustada. Kui see, mida Joy jagas...
Tahad sa täna palvetada?
Kui see, mida Joy jagas,
puudutas sind ja tunned, et oled läinud pikka aega vales suunas,
miski on sind kibestanud või on mingi teine põhjus,
siis tule tagasi, ära enam mine vales suunas, isegi kui see
oleks majanduslikult kasulik. See siiski suretab sind sisimas.
See mõjutab su elu, see surmab su inimsuhted.
Pöördu tagasi, hakka tegema väikseid asju õigesti.
Hakka taas käima koguduses, hakka regulaarselt palvetama,
loe Jumala Sõna, võta väikesi sõnakuulelikkuse samme.
Tule Jumala ligi, siis tuleb Tema sinu ligi.
Jh. 14:6 oli esimene asi, mis mind kõnetas. Jeesus ütles:
"Mina olen tee."
Jeesus ütleb: "Mina olen tee, tõde ja elu."
See tähendab, et Jeesus on tee. Jeesus on see elu.
Kohe esimese sammu juures tahab Ta, et ma otsiksin Teda.
Esimene asi on panna Tema esimesele kohale ja otsida Teda.
Mis siis edasi? Õp.4:11 ütleb: "Ma õpetan sulle tarkuseteed,
ma juhin sind õigeisse rööpaisse." Ta lubab meid juhendada.
Mulle oli tähtis ka Ps. 23:3 "Ta juhib mind õiguse rööbastesse
oma nime pärast." Ta lubab juhatada.
Mitte minu pärast, vaid oma nime pärast.
Tema juhatab. Olgu, Jeesus, ma teen, mida Sa ütled!
Ma otsin esmalt Sind ja Sina oled lubanud juhatada.
Heidan konksu Jeesuse külge ja usun ja kuulutan, et Ta juhatab.
Mina ei tea üldse, mis minust saab.
Usaldan, et Sa juhatad. Sa pead aitama, sest mina ei oska.
See ongi järgmine asi - Tema on lubanud ja juhatab.
Õp. 3:5 "Looda Issanda peale kõigest südamest
ja ära toetu omaenese mõistusele!" Hea, et Ta ütleb nii,
sest Joy mõistusest ei piisagi.
"Õpi Teda tundma kõigil oma teedel, siis Ta teeb su teerajad tasaseks!"
Viimaseks imeline koht Mt. 6:33 "Aga otsige esmalt Jumala riiki
ja tema õigust, siis seda kõike antakse teile pealegi!"
Ta lubab seda! Ta lubab, et kõik muu antakse meile,
kui otsime esmalt Teda. See nõuab usaldust.
Kohe esimest sammu võttes, peab usaldama Issandat ja Tema Sõna.
Aga kui see saab selgeks, siis on see imeline eluviis.
See, mida Ta tahab, on et ma oleksin Temaga. Et ma veedan aega
Tema Sõna lugedes, käin koguduses, palvetan. Kas on midagi paremat?
Saan olla Temaga, täituda temaga, saan õppida tema Sõnast.
See on Tema tahe, Tema plaan. Tema hoolitseb muude asjade eest.
Ma ei pea keskenduma muudele asjadele, ma keskendun Temale.
Ma saan tugevaks, rõõmsaks, vabaks ja täis Püha Vaimu
ja täis Jumala Sõna.
Nüüd peame lõpetama. Palvetame lõpupalve.
Märkasime seda siis, kui tulid tagasi ja asjad loksusid paika.
Elu, mille Jumal meile planeeris, polnudki nii vaene.
Sellest räägime teine kord. Jumala plaan sisaldab tõesti kõike,
mida sa vajad, et täita seda, milleks Jumal sind on kutsunud.
Nüüd palvetame!
Tänu, Issand, et Sa õnnistad seda Sõna ja juhatad
iga vaatajat, kes otsib oma elu plaani.
Soovides toetada seda telekanalit, saad lisainfot www.tv7.ee
Ole õnnistatud!
Taevas TV7 Swedbank 221048388411 SEB 10220109461019
Tõlge: Meeli Martin