JUMALAN JUOKSUTYTÖT
Hei rakas katsoja. Tosi hienoa, että olet seuraamassa ohjelmaamme.
Jumala istuu valtaistuimellaan.
Hän tuntee menneisyyden, nykyisen ja varmasti myös tulevaisuuden.
Ja Hän kaipaa suuresti yhteyttä ja läheistä suhdetta meihin.
Hän haluaa meidän joka hetki olevan valmiina kohtaamaan Hänet.
Minulla on tänään ihana vieras.
Tervetuloa ohjelmaan, Eike Vellend.
Olet ihana Jumalan nainen - ja on tosi mukava olla täällä kanssasi.
Minullekin on ilo olla täällä!
Tunnen jo tässä istuessani erittäin voimakasta Jumalan läsnäoloa.
Hän on hyvillään meistä, ja -
on ihmeellistä saada kokea Hänen ääretöntä rakkauttansa!
Ymmärtääkseni olet lähtöisin kristitystä kodista.
Kyllä. Isäni toimi pappina pienessä maalaisseurakunnassa, ja -
äitini seisoi uskollisena rinnalla.
Olen lapsesta asti kuullut Jumalan Sanaa ja käynyt Herran huoneessa.
Uskon sen olevan suuri siunaus.
Isäni puoleiset isovanhemmat olivat myös uskovaisia ihmisiä.
Olen tuntenut isovanhempieni esirukousten kantavan minua.
Se on ollut ihana etuoikeus!
On siunaus syntyä kristilliset arvot omaavaan perheeseen, jossa -
kunnioitetaan Jumalaa, ja jossa vallitsee rakastava ilmapiiri.
Ihanasta alusta huolimatta, sattui perheessänne pian ikävä tragedia.
Voitko kertoa vähän tarkemmin?
Isäsi toimi pappina, muttei saanut jatkaa sitä pitkään. Mitä tapahtui?
Kaikki tapahtui odottamatta minun ollessa vasta 7-vuotias.
Isäni teki myös maallisempaa työtä.
Hän tienasi leivän pöytäämme ison maitoauton kuljettajana.
Eräänä aamuna hän lähti töihin, muttei palannut enää.
Hän kuoli auto-onnettomuudessa Tallinna-Tartto -maantiellä.
Näin tapahtui, mutta Jumala on ollut uskollinen.
Menetys oli suuri - ja ihailenkin suuresti äitiäni.
Äitini kantoi yksin tätä raskasta kuormaa läpi kaikkien vuosien.
Ihailen häntä, koska hän on Jumalan nainen, jolle Jumala antoi voimaa.
Kerran Taivaassa saamme tietää, miksi kaikki tapahtui.
Jumala voi ajan mittaan avata joitakin asioita, kun taas -
toiset asiat selviävät Taivaassa.
Tiedän isäni olevan Taivaassa ja että kohtaan hänet jälleen,-
kunhan itse pysyn Jumalassa.
On niin ihana tietää, että kaikki elämä ei suinkaan ole tässä.
Tärkein osa elämää on kuoleman jälkeinen iankaikkinen elämämme.
Me Jumalan lapset saamme ikuisesti olla yhdessä ja Jumalan kanssa!
Läheisen ihmisen menetys aiheuttaa surua ja kovaa tuskaa.
On luonnollista tuntea kaipausta, kipua ja syvää surua.
Samalla on lohdullista tietää, että kaikki ei suinkaan ollut tässä.
Minkälaisia ovat muistot isästäsi?
Isäni oli iloinen, Jumalaa ja omaa perhettään rakastava ihminen.
Hän piti kovasti laulamisesta.
Itse en sitä muista, mutta äitini on kertonut siitä.
Olen perheen esikoinen ja minulla on kaksi nuorempaa siskoa.
Ollessani vauva, isä otti syliinsä laulaen hengellisiä lauluja.
Hänellä oli hieno lauluääni.
Tälläkin tavoin hän kylvi lapsilleen Jumalan rakkautta.
Se on ollut kaunista.
Ihanaa, että Jumala on antanut sinulle lahjaksi hyvät muistot.
Et muista vauva-aikoja, mutta myöhempiä aikoja kylläkin.
Sait lapsen uskon jo syntymästä.
Jumala on nähtävästi kuitenkin suunnitellut niin, että -
jonakin hetkenä on jokaisen tehtävä tietoisesti oma ja varma valinta.
Lapsen usko voi kantaa tiettyyn pisteeseen, mutta sitten -
saatamme alkaa miettiä ja epäillä. Minkälainen vaihe sinulla oli?
Tuo on totta. Palaan vielä siihen lapsen uskoon.
Jumala on todellakin antanut lapsille suuren uskon.
Jumala vastasi rukoukseeni ollessani vasta 5-vuotias.
Olin erittäin iloinen siitä!
Mutta sitten vierähti aikaa...
Nyt jään uteliaaksi, ellen saa tietää, mitä 5-vuotiaana rukoilit.
Voitko kertoa mitä rukoilit ja minkälaisen vastauksen sait?
Olen koko ikäni rakastanut kissoja.
Asuimme kerrostalossa, jonka vuoksi en saanut lupaa omaan kissaan.
Niinpä minun piti tyytyä isoäitini kissoihin tai kulkukissoihin.
Kerran lähdin maalle isoäidin luo. Siellä isoäiti kuiskasi korvaani:-
"Eike, menehän katsomaan. Aitan nurkassa on kissanpentuja."
Kahta kertaa ei tarvinnut sanoa!
Mutta se kissaemo oli vihainen.
Juuri sillä hetkellä kissaemo ei ollut pentujensa luona.
Mutta hetkessä se ilmestyi jostakin hyökäten jalkaani kiinni.
Se painoi kyntensä jalkoihini -
ja pelästyin tosissani sitä, että kissakin voi satuttaa noin paljon!
Muistan, kuinka muutaman sekunnin aja rukoilin lapsen rukouksen:-
"Jumala, pyydän että kissa irrottaa käpälänsä jaloistani,-
ja että se kääntyy ja menee häntä suorana pentujensa luo."
Rukoukseni oli erittäin selkeä.
Rukouksen päätteeksi kissa irrotti rauhallisesti otteensa, kääntyi,-
nosti häntänsäkin pystyyn ja meni poikastensa luo.
Olin täynnä iloa siitä, että itse Jumala vastasi rukoukseeni!
Jumala on hyvä, ja Hän rakastaa saada täyttää toiveitamme.
Mutta olit todellisessa hädässä ja Hän kantoi sinusta huolta.
Lapsen uskosi alkoi silti jäähtyä.
10-vuotiaana päätin vakaasti lähteä seuraamaan Jeesusta.
Se tapahtui pyhäkoululeirin nuotioillassa, jossa -
Jumalan läsnäolon ja rakkauden saattoi selkeästi tuntea.
Siellä kutsuttiin esiin ne, jotka halusivat antaa elämänsä Jumalalle.
Koin tällaisen kutsun ensimmäistä kertaa, joten otin sen vakavasti.
Rukoilin muiden kanssa ja tunsin Jumalan tulevan sydämeeni elämään.
Aikaa kului ja tulin murrosikään.
Tiedämme sen olevan etsimisen ja usein tyytymättömyydenkin aikaa.
Minulla ei ollut niinkään vaikeaa, -
sillä olin yleensäkin ollut rauhallinen ja tottelevainen lapsi.
Eräänä hetkenä sitten tajusin, että lähes kaikki se,-
mitä olin lapsuudessa Jumalalta saanut, oli kadonnut.
Uskoni oli tallella, mutta -
tunsin, etten elä sopusoinnussa Jumalan tahdon kanssa.
Pidin muita asioita tärkeämpinä -
ja luisuin kauemmaksi Jumalasta.
Itse asiassa elämässäni sattui minua kovasti ravistellut asia.
Jospa kerron siitä vähän.
Kerro ihmeessä. Jumalalla on keinot pysäyttää meidät, kun on tarve.
Hän tietää, missä sydämemme on - ja osaa kääntää meidät taas puoleensa.
Myös silloin on kyse Jumalan rakkaudesta, -
kun Hän puhuttelee meitä ehkä suurtenkin vaikeuksien kautta.
Muistan selvästi sen pimeän joulukuun illan - olin 13-vuotias.
Lähdimme maalta enoni luota kohti kotiamme Tallinnaan.
Kulkuneuvonamme oli pikkubussi.
Minut ja sisareni laitettiin käytävälle istumaan, -
sillä istumapaikkoja ei enää ollut.
Istuuduimme patjoille, ovi meni kiinni ja säkkipimeä matka alkoi.
Ajoimme pitkin samaa maantietä, josta isäni taivasmatka alkoi.
Sinä iltana tiellä oli mustaa jäätä, -
ja kaikki kuljettajat tietävät sen vaarat!
Pikkubussimme lähti tekemään ohitusta, mutta -
toisella kaistalla nopeasti vastaan tullut auto pakotti jarruttamaan.
Bussistamme katosi ohjattavuus.
Mutta ennen sitä ajoimme ihan rauhallisesti ilman mitään vaaraa.
Istuin pää käsien välissä, kun mieleeni nousi selkeä kysymys:-
"Jos sinun vuorosi olisi kuolla tänään, mihin joutuisit?"
Kysymys oli niin selvä, että tunsin suurta pakkoa -
vastata nopeasti ja rehellisesti.
Vastaukseni oli valmis. Tiesin, etten ollut matkalla taivaaseen.
Viettämäni elämä ei ollut sopusoinnussa Jumalan kanssa.
Mielenkiintoista oli myös se, että löysin heti itselleni puolustuksen.
Keksin, kuinka voin silti jatkaa mukavaa elämääni entiseen tapaan.
Koska olin kristillisestä kodista, tunsin vähän Jumalan sanaakin.
Raamatun sanoin: "...joka huutaa avuksi Herran nimeä, pelastuu."
Omalla 13-vuotiaan tytön järjelläni ajattelin olla ovela!
Jos minulle tapahtuisi jotakin, huutaisin nopeasti Jeesusta apuun.
Ja näin pääsisin kaikesta huolimatta taivaaseen.
Mutta Jumala ajatteli toisin.
Hän tuli armossaan näyttämään olevansa Pyhä Jumala.
Jumala haluaa meidän olevan Hänelle suoria ja vailla vilppiä.
Juuri sillä hetkellä luulin voivani huijata Jumalaa.
Sain itselleni jonkinlaisen sisäisen, näennäisen rauhan.
Kului vain muutama minuutti, ja yhtäkkiä kuului kolinaa ja rysäys!
Tunsin pyöriväni ympäri bussia kuin pesukoneessa!
Kaikki oli ohi vain muutamassa sekunnin murto-osassa.
Meitä oli kaikkiaan 6 matkustajaa.
En kuullut yhtäkään ihmisääntä tai avunhuutoa,-
puhumattakaan siitä, että joku olisi huutanut Jeesusta apuun.
Kaikki oli hetkessä ohi.
Bussimme ei onneksi törmännyt toiseen ajoneuvoon, mutta -
luisuimme ulos tieltä ja bussi meni katon kautta ympäri.
Jumalan ihme oli siinä, ettei kukaan saanut naarmuakaan!
Ja jotenkin onnistuimme kaikki pääsemään bussista ulos.
Kaikki säilyimme terveinä, vaikka bussi meni lunastuskuntoon.
Ohi ajavat veivät meidät kotiin.
Ensimmäisen shokin laannuttua, ymmärsin mitä oli tapahtunut.
Muistin, kuinka olin ajatellut huijata Jumalaa - ja kaiken muun...
Illalla polvistuin, itkin Jumalan edessä ja tein parannuksen.
Pyysin Jumalaa palaamaan elämääni ja uudistamaan yhteyteni Häneen.
Ja Jumala tuli. Näin mielenkiintoinen on tarinani.
Wau - miten suurta armoa!
Kukaan meistä ei tiedä huomisesta päivästä.
Tuudittaudumme siihen, että ei näin nuorelle mitään voi käydä.
Mitä voi tapahtua 13-vuotiaalle tytölle? Ajattelemme, ettei mitään.
Jumala haluaa, että voimme aina -
olla vuorenvarmoja siitä, mihin päädymme jonkin sattuessa.
Kylläpä Jumala onkin huolehtinut sinusta - ja rakkaudella!
Voi melkein nähdä Hänen ojentuneet kätensä sinua kohti.
Kerroit Jumalan auttaneen sinua, ja se on hyvin oleellinen valinta.
Mutta vielä oleellisempaa on, että me valitsemme Jumalan seuraamisen.
Vasta sen jälkeen valitsemme muuta, sillä Jumalan tie on se paras.
Kuinka Hän johti sinua löytämään sen sinulle parhaan tien?
Olen tehnyt eri valintoja, mutta tässä kohtaa haluan vielä kertoa,-
kuinka Jumala auttoi tekemään elämälleni tärkeän päätöksen.
Menin korkeakouluun opiskelemaan musiikkia.
Jo heti alussa tunsin valinneeni väärän erikoisalan.
Löysin itseäni paljon enemmän kiinnostavan musiikin alan.
Mutta se oli ala, jota ei siihen aikaan voinut opiskella Virossa.
Tutkin mahdollisuuksia muualla, ja Saksasta löytyi vaihtoehtoja.
Ponnistelin todella päästäkseni sinne - opiskelin jopa saksaa.
Se oli mielenkiintoista aikaa.
Olin varma, että kyse oli sekä Jumalan, että omasta tahdostani.
Olin tästä sisäisesti täysin varma.
Sitten tuli syksy.
En polttanut siltojani kouluun, vaan otin opintovapaata.
Ajattelin mennä Saksaan ikäänkuin pohjustamaan asioita, -
eli tutkimaan olosuhteita ja sitä, kuinka päästä sinne opiskelemaan.
Samalla olisin oppinut kieltäkin.
Mutta mitkään ovet eivät auenneet.
Yritin päästä sinne erään au pair -välitystoimiston kautta,-
mutta sopivaa perhettä mistään yliopistokaupungista ei löytynyt.
Sopivia tarjouksia ei vain tullut.
Aikaa kului - ja tuli syksy.
Toiset menivät kouluun, mutta minä jatkoin edelleen odottamista...
Sydämeni muuttui rauhattomaksi, sillä asiat polkivat paikallaan.
Aloin sydämessäni epäillä, että Jumala ei halunnut minun lähtevän.
Kyse olikin ehkä ollut vain omasta suuresta toiveestani.
En tiedä mistä sain rohkeutta viedä koko asia Jumalan eteen.
Sanoin: "Jumala, jos tahdot että jään Viroon, -
tarvitsen kolme ihmettä", sillä olin jo laittanut pyörät pyörimään.
Yksi kaipaamani ihme oli se, että saisin katkaistua opintovapaani,-
jatkaakseni entisessä koulussani.
Toinen ihme jonka asetin Jumalalle ehdoksi oli se, että -
saisin vaihdettua sen vanhan erikoisalani uuteen erikoisalaan.
Jos Jumala mahdollistaisi tämän, olisi kyseessä todella suuri ihme!
Erikoisalaa sai muutettua keväällä, ja nyt oli jo syyskuun puoliväli.
Kyse oli musiikkikorkeakoulusta, jossa opettajien ryhmäkoot -
oli jo lyöty pysyvästi lukkoon.
Kolmas kaipaamani ihme liittyi siihen au pair -välitystoimistoon.
Olin maksanut heidän palveluistaan, ja vielä oli maksettavaa jäljellä.
Vaikka he olivat ajaneet asiaani,-
rukoilin Jumalaa, ettei minun tarvitsisi maksaa enempää.
Nämä olivat kolme ehtoani, jotka alkoivatkin järjestymään.
Ensimmäinen ihme tapahtui, kun sain opintovapaani nopeasti katkaistua.
Toinen oli kompastuskivi, kuten olin aavistanutkin.
Ehdotus oli heidän järjestyksensä vastainen, joten -
erikoisalan vaihtaminen ei käynyt.
Sitten eräs johtokunnan jäsen alkoi säälimään minua ja aneluani.
Hän pyysi palaamaan viikon kuluttua asiaan.
Samaan aikaan alkoi Saksasta tulemaan vastauksia.
Se oli hyvin mielenkiintoinen ja samalla epävarma ajanjakso.
Viikon kuluttua koululla, asiaani lykättiin jälleen viikolla.
Aikaa kului ja kului...
Lopulta sain luvan vaihtaa erikoisalaa- he mahdollistivat sen!
Mutta asiat eivät menisi käsikirjan mukaan - kyse oli erikoisluvasta.
Se oli valtava ihme!
Kolmaskin asia järjestyi. Kirjoitin koulun jatkamisesta ja -
ehdotin siksi sopimuksemme purkua. He vastasivat, että "Sopii".
Kaikki oli niin ihmeellistä, sillä Jumala teki kaikki ihmeet.
En tiedä mistä sain rohkeuden esittää ne Jumalalle.
Sain jäädä Viroon ja sain vaihtaa erikoisalani jännittävämpään alaan.
Opiskelin musiikin opettajaksi.
Se oli siunattua aikaa. Ja kun nyt mietin niitä vuosia,-
en tiedä mihin olisin joutunut, jos olisin muuttanut Saksaan elämään.
Mikä minusta olisi tullut?
En olisi varmaan tehnyt paljoakaan siitä, mitä tähän asti täällä.
Jumala on avannut ihmeellisiä ovia.
Jumala näytti kaiken olevan Hänen suunnittelemaansa - näin uskon.
Tämä on esimerkki siitä, millaista on antaa elämänsä Jumalan käteen.
Kun otamme Hänet Pelastajaksi, mutta myös elämämme Herraksi,-
ja annamme Hänelle luvan puuttua elämäämme suuntaakin vaihtaen.
Kuten kerroit - Kiitos Jumalalle, ettet lähtenyt omaa tietäsi, vaan -
valitsit Jumalan osoittaman tien.
Olet saanut jännittävän elämän ja paljon mahdollisuuksia Virossa.
Voisitko nyt rukoilla kanssamme. Moni saattaa olla risteyskohdassa,-
tekemässä valintaa, johon tarvitaan rohkeutta etsiä Jumalan tahtoa.
Rakas Jumala. Kiitos, että olet hallitseva Kuningas ja Herra.
Pyydän Sinua koskettamaan jokaisen Sinun tahtoasi etsivän sydäntä.
Jumala, auta oikean tien löytymisessä ja puhu selkeästi.
Ilmoita oma tiesi - sillä Jumala, Sinun tiesi on kaikista parhain.
Siihen voimme luottaa, ja sitä kulkea tietäen, ettemme eksy.
Herra, kiitos että olet meitä johtava elämämme Herra.
Sinä osoitat meille tiesi, ja teet sen hyvin selkeällä tavalla.
Kiitos Sinulle Jeesus, Aamen.
Kiitos Eike. Jumalan suunnitelmissa tämä kaikki on vasta alkua.
Jumalalla on paljon varastossa!
Kokemasi siunaukset ja Jumalan kunnia näkyvät silmistäsi.
Jumala on viemässä sinua vielä pitkälle ja omiin korkeuksiinsa!
Ole siunattu - ja kulje rohkeasti Jumalan suunnittelemaa tietä.
Kiitos, kun tulit. - Kiitos.
Haluan siunata sinuakin, hyvä katsoja. Kiitos kun olit kanssamme!
Kuten Eiken kanssa tuli ilmi, koskaan emme tiedä huomisesta.
Elämässä on ihania yllätyksiä, -
mutta on myös sellaisia yllätyksiä, joita emme toivoisi.
Olemme vahvoja, kun tiedämme sydämemme olevan Jeesuksessa,-
sillä Jeesus Kristus on sydäntemme Pelastaja ja elämämme Herra.
Toivon kaikkien olevan joka päivä yhteydessä Jumalaan.
Etsikää lakkaamatta Hänen valtakuntaansa ja tahtoansa.
Pitäkää sydämenne puhtaana ja vilpittömänä Jumalan edessä.
Ole siunattu. Ja kiitos vielä, kun seurasit ohjelmaamme.
Suomennos: Irene Tarkka