JUMALAN JUOKSUTYTÖT
Hei, rakas katsoja - ja ihanaa, että olet seuraamassa ohjelmaamme.
Jumala on hyvä ja luotettava. Hän tietää meistä nimen lisäksi kaiken.
Meillä on tänään hieno tilaisuus keskustella Varje Pedakin kanssa.
- Tervetuloa ohjelmaamme, Varje. - Hei, Päivi.
On suuri ilo, että olet täällä!
Säteilevät silmäsi, kaunis hymy -
ja kaikki on tämä sitä, millaiseksi Jumalan on meidät luonut!
Me olemme jo tuttuja, mutta voitko esitellä itsesi katsojillemme.
Mistä tulet ja kuka olet?
Tulen Sakusta, mutta kotoisin olen merenläheisestä Nõvasta.
Olen naimisissa - 20 vuotta tulee täyteen joulukuussa.
Perheeseen kuuluu seitsemän lasta, joista kaksi on jo aikuista.
Toinen heistä asuu vielä kotona, ja kaksi on vasta tarhaiässä.
Kuulun Viron Helluntaikirkon Sakun seurakuntaan,-
jossa toimin diakonina ja mieheni pastorina. Tässä kaikki lyhyesti.
No tuo kertoi sinusta jo paljon! Olet äiti - ja seitsemän lasta.
Tuon on niin palkitsevaa työtä,-
sillä emme ainoastaan me kasvata lapsia - myös he kasvattavat meitä.
Ihana kuulla, miten Jumala onkaan teitä siunannut!
Lapset ovat Jumalan lahja, ja -
suurperheitä näkee nykyään vähän.
On hienoa kuulla, kuinka suuren perheen Jumala on antanut lahjaksi.
Mennään ajassa vähän taaksepäin.
Kerroit minulle Jumalan varjelleen sinua jo syntymästä alkaen.
Raamattu sanoo Jumalan tietävän meistä kaiken jo ennen syntymää,-
sillä Hän on meidät luonut. Kerrotko, kuinka elämäsi alkoi?
En voi muistaa synnytystä - mutta äitini sanoi sen olleen vaikea.
Synnyin perheen kolmantena lapsena ja täysin sinisenä.
Lääkäreiden piti läpsiä minua, jotta alkaisin hengittää.
Tämän tiedän siitä ajasta.
Pienenä kiipeilin veljeni kanssa kielletyissä paikoissa.
Putosin isän verstaan viereen lyöden ohimoni yhteen putkenpäähän.
Oli suuri ihme, ettei käynyt sen pahemmin ja että jäin henkiin.
- Minkä ikäinen olit pudotessasi? - Se oli ennen koulua, 6-vuotias.
Jo kouluikäisenä, olin kerran kolhoosin pellolla.
Isä oli autonkuljettaja, ja myös vanhempi veljeni sai ajaa autoa.
Kuljetimme heiniä kotiin, ja minä jäin istumaan heinäpaalien päälle,-
jotta voisin liukua sieltä alas.
Yhtäkkiä aloin pelätä putoavani heinälastin heiluessa, ja -
otin heinäkärryn laidasta kiinni. Mutta kärry oli korkea, joten -
en jaksanut pitää kiinni, vaan putosin pää edellä kärryn alle!
Olisin voinut kuolla, sillä tätä pienempikin putoaminen -
on aiheuttanut monen menehtymisen.
Näin jälkikäteen ymmärrän, että -
Jumala varjelee ja toimii ihan jokaisen elämässä, sillä -
jotka Hän on edeltämäärännyt, ne Hän on myös kutsunut.
Raamatun mukaan Hän on lähettänyt enkelinsä varjelemaan meitä,-
jotta emme teloisi varpaitammekaan. Onnettomuuksia voi silti sattua.
Jumala on varjellut minua, ja -
jälkikäteen ymmärrän Jumalalla olevan minua varten suunnitelma.
Onko ymmärrettävä sen enempää?
Jumala tietää, mihin on kutsunut. Hän haluaa meidän olevan -
lasten kaltaisia, jolloin luotamme siihen, että Hän kyllä tietää.
Minä tiedän jonkin pienen osan, mutta Jumala tietää kaiken!
Uskonkin Hänen odottavan meiltä juuri luottamusta Häneen.
Hyvä, että emme itse tiedä kaikkea.
Ihanaa, kuinka Hän sekä lahjoittaa elämän, että varjelee elämässämme.
Kun miettii niitä lapsuutesi vaaratilanteita ja sitä, kuinka -
lähellä kuolemaa olit, ei voi kuin nähdä Jumalan hellää huolenpitoa,-
ja suurta rakkautta sinua kohtaan.
Tulet ei-kristitystä kodista, ja -
silti olet tänä päivänä seurakunnan diakoni, ja miehesi on pastori.
Kodissanne ei ilmeisesti puhuttu Jumalasta, -
joten millä lailla Jumala tuli elämäsi?
Lapsena kävin hautajaisissa Nõvan kauniissa luterilaisessa kirkossa.
Kirkossa oli hienot taulut, joista yhdessä näin Jeesuksen ristillä.
"Kuka tuo on?" kysyin äidiltä. "Se on Jeesus, Jumala", sanoi äiti.
En ymmärtänyt siitä yhtään mitään.
Nuorena kierrellessäni bussilla ympäri maaseutua, -
näin paljon hylättyjä ja raunioituneita kirkkorakennuksia.
Tunsin suurta sääliä tyhjiksi jätettyjä kirkkoja kohtaan.
Myöhemmin menin rippikouluun, sillä ajattelin, että -
luterilaiseen tapaan, kunnollisen kristityn tulee käydä rippikoulu.
En käsittänyt sitä, mutta kyse oli Jumalan työstä sisimmässäni.
Ilman sitä, en olisi ehkä tässä.
En ottanut Jeesusta vielä vastaan henkilökohtaisena pelastajanani.
Poistuessani rippikoulun päätteeksi kirkosta,-
en tuntenut pelastusrukouksen jälkeen Jeesusta pelastajakseni.
Näin kului vielä vuosia.
Olin nähnyt Jeesuksen elämästä kertovan elokuvan.
Siinä samalla sai kirjasen, jonka takana oli myös pelastusrukous.
Rukoilin ainakin kolme kertaa sen suoraan sydämestäni, -
enkä vieläkään kokenut pelastusta.
Sitten kohtasin helluntaikirkon johtajat, sillä he pitivät -
raamattukoulua Sakussa - samassa talossa, jossa olin töissä.
Kun he lähtivät noin kuukauden kuluttua, sisääni muodostui tyhjiö.
Heidän läheisyydessään olin tuntenut itseni syntiseksi, joten -
tunsin heillä olevan jotain suurempaa, jota minulla ei ollut.
Aloin janota samaa iloa ja toivoa, jota heilläkin oli - sitä halusin!
Niinpä aloin etsiä heitä, ja löysinkin Sakala-keskuksesta.
Jumalanpalveluksessa samana päivänä, koin Jumalan pelastuksen.
Jumala oli ihmeellisellä tavalla lähettänyt kirkkoon yhden tuttavan.
Hämmästyksekseni hän kertoi lastensa käyvän siellä pyhäkoulua.
Hetken päästä aloimme ihmetellä, mitä ihmiset tekivät käytävällä.
Päätimme mennä katsomaan, joten minulla oli "tuki" siinä mukanani.
Vastauksena alttarikutsuun, ihmiset rukoilivat siellä pelastusrukousta.
En ymmärtänyt sitä vieläkään, mutta kun minulta kysyttiin:-
"Uskotko Jeesukseen?" Vastasin "kyllä".
Siellä tunsin todellisen, sisäisen muutoksen.
Olin jälleen puhdas - kuin kirjoittamaton lehti.
Olin puhdistettu, joten saatoin aloittaa täysin puhtaalta lehdeltä.
Aurinko oli kirkkaampi ja ruoho vihreämpää - elämä oli muuttunut!
Jumala istuttaa sydämiimme kaipauksen.
Mikään ulkopuolinen ei herättänyt kiinnostustasi Jumalaan,-
vaan se tuli sisimmästäsi, johon Jumala oli kaipauksen istuttanut.
Sen vuoksi toimit ja etsit, kunnes Hän lopulta sai koko sydämesi.
Ja näin on edelleen. Se ei ole tilapäistä eikä epävarmaa.
Kauanko olet ollut Jumalan oma?
Otin Jeesuksen Kristuksen henkilökohtaiseksi vapahtajakseni -
toukokuun 23. päivä, v. 1993 -
eli vähän yli 20 vuotta sitten. Se on hieno tunne!
Päivääkään en vaihtaisi pois, enkä voi edes ajatella, mikä tai -
missä olisin ilman Jeesusta.
Se kuvastaa sitä, ettei kyseessä ole teoria eikä harrastus, vaan -
henkilökohtainen suhde Jeesukseen Kristukseen, Jumalan poikaan,-
joka on elävä persoona.
Pelastumisesi aikaan taisit vielä olla perheetön, vai kuinka?
Esikoiseni oli jo olemassa.
Mutta elämä vei sinut nykyisen aviomiehesi luo. Kuinka se kävi?
Helluntaikirkko järjesti kesäisin tapahtumia, jotka -
alkoivat opetusseminaarilla. Sen jälkeen jakauduttiin ryhmiin, ja -
mentiin ulos evankelioimaan tai maatiloille auttamaan ihmisiä.
Janoni oli niin suuri, että ensin menin vasta uskoontulleiden -
kurssille oppiakseni perusasioita: Mikä on Raamattu? Entä ehtoollinen?
Mitä ovat kymmenykset ja kuka Pyhä Henki on?
Siellä opetettiin perustotuuksia, kuten mitä tarkoittaa seurakunta.
Tämän jälkeen kohtasin mieheni osallistuessani siihen seminaariin.
Vaikka siellä oli paljon nuoria, -
en osallistunut seminaariin mitenkään seuranhakumielessä.
Halusin oppia lisää sekä Jeesuksesta, että Jumalasta.
Mutta Jumala näytti hänet minulle.
Olin kuin unessa, jossa tulevan mieheni kuva nostettiin eteeni.
Siinä kaikki - mutta en tiennyt, että hänestä tulisi mieheni.
Olimme tekemisissä, jolloin ilmeni hänenkin olevan Haapsalusta päin.
Keskusteluista seurasi ystävyys, joka syveni seurusteluksi ja -
johti nyt jo kaksikymmentä vuotta kestäneeseen avioliittoon.
Olit vasta uskoontullut, kun -
Jumala johdatti sinua näyttämällä jopa kuvan.
Nyt teillä on seurakunta, jota sinä ja miehesi johdatte yhdessä.
Ihanaa, että voitte tehdä Jumalan valtakunnan työtä rinnakkain.
Se on suurenmoista!
Jumala on uskollinen. Puhuit 20 vuodesta, joka on pitkä aika.
Ette perustaneet seurakuntaa ihan alussa, vai kuinka?
Emme. Olimme nuoria uskovaisia,-
mutta kun on kerran saanut maistaa jotain hyvää, -
niin ruokahalu jää ja sitä hyvää haluaa lisää.
Se ilmeni niin, että halusin päästä sen hyvän ytimeen ja olla -
itse tärkeänä osana sitä hyvää.
Halusin olla kuin parhaan suklaakonvehdin herkullinen sisus.
Kysyin, mitä voisin tehdä?
Halusin antaa jotain itsestäni sitä hyvää vastaan, jota olin saanut.
Kuulin, että pyhäkoulun opettajaa tarvittiin - sekä apua lapsityöhön.
Alussa autoin ja tutustuin samalla minulle annettuun materiaaliin,-
joka pohjautui Raamatun sanaan.
Niinpä aloin luku luvulta tutkimaan Raamattua, mutta -
Jumalan sana ei palaa tyhjänä takaisin, vaan se toimii koko ajan.
Kun Jumalan sanaa jakaa, ammentaa Hän sinulle koko ajan lisää.
Kaikki mitä Hän antaa, virvoittaa ja siunaa sinua ihanasti.
Aluksi voi tuntua siltä, ettet osaa mitään - ja olet siksi voimaton.
Mutta yhtäkkiä on sisimmässäsi Jumala! Alat puhumaan asioita,-
joiden tiedät tulevan Jumalalta.
Jumalan kohtaaminen muutenkin kuin Raamatun tekstissä, on ihmeellistä!
Jo suunnitellessasi seuraavan pyhäkoulutunnin opetusta,-
saat avuttomuutta tuntiessasi kääntyä Jumalan puoleen.
Jokainen tekee niin joskus elämän vaikeuksien keskellä.
Silloin ihminen huutaa Jumalan puoleen. Tämä osoittaa sen, että -
ihmisessä on tyhjiö, joka on täysin Jeesuksen muotoinen.
Näin ollen sitä tyhjiötä ei voi täyttää mikään muu, kuin Jeesus.
Etsit Jumalaa apua pyytäen, ja Hän rientää apuun.
Hän antaa viisautta, jotta tiedät mitä tulee tehdä, ja mitä puhua.
Uskon, että Jumalaa miellyttää tuollainen lähestymistapa, jossa -
tunnustamme omat heikkoutemme, voimattomuutemme ja sen, että -
oma viisautemme ei riitä.
Lähestyessäni Häntä kuin lapsi, käsitän Hänen olevan -
Jumala, joka tietää. "Olen vain ihminen. Sinä tiedät, minä en."
Ja mikä ilo siitä seuraakaan!
Pyytäessämme apua Hän vastaa, ja annamme Hänelle kaiken kunnian!
Mitä muuta opit vuosina, jolloin teit lapsityötä?
Mitä lapset antoivat sinulle?
Joka asialla on taipumus muuttua rutiiniksi, johon totumme.
Luulemme tietävämme paljon ja olevamme viisaita.
Mutta sitten voi huomata, ettei se oma viisaus avaudukaan muille.
Kun tämän tunnustaa Jumalalle ja pyytää Häntä puhumaan,-
sanoma tavoittaakin lapset ja muut ihmiset tehden heissä työtään.
Kokemuksesta voin sanoa, että -
Jumalan rinnalla kulkeminen ei aina ole helppoa, sillä -
Jumalan, Jeesuksen ja kirkon ajatellaan olevan heikkoja varten.
Todellisuudessa vaatii suurta voimaa myöntää, että -
tarvitsen toisen apua, koska omat voimani, oma viisauteni,-
eikä hyvä koulutuksenikaan riitä. Siksi tarvitsen Jumalaa!
Jumalan kanssa vaeltaminen vaatii rohkeutta ja voimaa.
Tämä ei siis ole heikoille, vaan lujille - ja Hän antaa sitä voimaa!
Olen kanssasi samaa mieltä.
Eräänä päivänä ajaessani autoa pohdiskelin Viron historiaa,-
joka on muokannut ihmisistä aikamoisia itsepärjääjiä.
"Apua en pyydä ja pärjään itse".
Mutta uskon Jumalan olevan murtamassa tätä ajatusmallia.
Väsytämme itsemme niin, ettemme saavuta asettamiamme päämääriä.
Tunsin Jumalan myötätuntoa, armoa ja sitä, kuinka -
Hän halusi hellästi sanoa, että pärjätäksemme - tarvitsemme Häntä.
Kuten itsekin sanoit, kysymys onkin voimasta, -
kun olemme riittävän vahvoja myöntääksemme, ettemme pärjää.
Kunpa useammat ymmärtäisivät,-
kuinka paljon Jumalan läheisyydessä oleminen antaakaan sielunrauhaa.
Nyt rauhaa haetaan rahasta,-
materiasta, selvännäkijöiltä ja ties mistä.
Kuinka paljon Jumala antaakaan rauhaa ja iloa,-
joka poistaa murheemme sekä kaikki kuormamme,-
niin itsemme, kuin myös toisten meille kasaamat kuormat.
Se vapauttaa myös komplekseista, joista monet, ja -
varsinkin teini-ikäiset kärsivät. Minä kärsin teininä nöpönenästäni.
Mutta Jumala tulee ja vapauttaa. Hän näyttää, että -
olet kaunis juuri tuollaisena, jollaiseksi Hän on sinut luonut.
Olet täysin ainutkertainen!
Jumala rakastaa jokaista ihmistä sellaisenaan: -
juuri noita silmiä ja hiuksia, suuria korvia, tuota nöpönenää...
Mikään fyysinen vajavaisuus ei vie meiltä Hänen rakkauttaan.
Hän haluaa jokaisen tulevan luokseen kokemaan Hänen armoaan,-
rakkauttaan, iloa, rauhaa ja sitä hyvää, jonka vain Hän voi antaa.
Voitkin puhua omasta kokemuksesta.
Jumalan sana sanoo: Maistakaa ja katsokaa, kuinka Herra on hyvä.
Voit jakaa tätä, missä oletkin.
Aikamme lähenee loppuaan.
Olemme keskustelleet menneisyydestä ja Jumalan merkityksestä meille.
Teillä on seurakunta Sakussa. Mistä unelmoit matkalla Jumalan kanssa?
Tietysti toivoisin kirkon penkkien olevan täynnä ihmisiä.
Se on suuri sydämeni haave.
Toivoisin ihmisten käyvän kirkossa muutenkin, kuin vain tuntiessaan -
olevansa syntisiä ja tuntiessaan tarvetta siksi sytyttää kynttilä.
Toivoisin heidän kokevan Jeesuksen myös arkitodellisuudessa, -
jotta he tietäisivät, etteivät ole vaikeuksienkaan keskellä yksin.
Jumalaan ja Jeesukseen voi luottaa!
Hän tuntee sisimpämme, eikä anna kenellekään suurempaa kuormaa,-
kuin mitä ihminen jaksaa kantaa.
Haluan rohkaista ihmistä, jolla on erityisen suuria vaikeuksia.
Minullakin on ollut vaikeuksia, joten kehotan odottamaan.
Odota, sillä Jumala tulee ja auttaa juuri oikealla hetkellä!
Et ole enää koskaan yksin. Hän on lähelläsi ojennetuin käsin, -
joihin sinun ei tarvitse kuin tarttua. Mutta -
myönnä, jos et enää jaksa tai ylety tarttumaan Hänen käteensä,-
äläkä häpeä ihmisten edessä.
Ihmisen pitäisi voida olla oma aito itsensä -
ilman, että hänen tarvitsisi hävetä sisäistä kaipaustaan.
Ihmisillä on erilaisia käsityksiä, mutta ne vain rikastuttavat meitä.
Ihmisiä ja mielipiteitä on monia, mutta Jumala on yksi,-
ja Jeesus Kristus on yksi.
Toivon yhä useamman nuoren saavan kokea Jumalan kosketuksen.
Sitä toivon, sillä nuorissa on tulevaisuutemme.
Ja tietysti toivon omien lasteni jatkavan kulkuaan Jumalan kanssa.
Voisitko nyt kantaa toiveesi ja kaipauksesi Jumalan eteen?
Rukoillaan niiden puolesta, jotka nyt odottavat Jumalan kosketusta.
Rakas Jumala, kiitos että saan tulla eteesi Jeesuksen nimessä.
Rakkaan poikasi Jeesuksen Kristuksen, -
joka kuoli puolestamme sovittaakseen rikkomuksemme.
Hänen, joka tuntee meidät itseämmekin paremmin.
Kiitos Jeesus, että kosketat tienhaarassa olevia nuoria, jotka -
eivät tiedä, mennäkkö vasemmalle, oikealle, eteenpäin vaiko takaisin.
Herra, johda ja tue heitä. Ole heidän tukenaan.
Kiitän Sinua - olet suuri ja kunnioitettava.
Luotan Sinuun, sillä Sinä kuulet lastesi rukoukset.
Siunaa ikäihmisiä, niin että sukupolvien välinen yhteys -
säilyisi rakkaudellisena, sillä he ovat olleet ennen meitä.
Heillä on tietoa ja tunnetta, kokemusta ja elämänviisautta,-
jota me arvostamme suuresti. Rakas Jeesus, pyydän siunausta -
kaikille nuorille ja varttuneille,-
keski-ikäisille ja lapsille.
Varjele heitä kaikkia. Jeesuksen Kristuksen nimessä, Aamen.
Jumala kuulee rukouksemme, sillä Hän on persoona,-
jonka korvat rakastavat kuulla meidän kaikkien rukouksia.
Hän on yhteyttä kaipaava Jumala.
Kiitos Varje, kun jaoit meille ajatuksiasi ja avasit elämääsi.
Rakas katsoja, kiitos että olit kanssamme!
Toivon, että sydämesi täyttyy odotuksesta -
saada elää Jumalaa lähellä. Hänellä on hyvä suunnitelma sinua varten!
Etsi, niin varmasti löydät Hänet.
Kiitos mukanaolostasi - jääköön sinulle Jumalan rauha.
Suomennos: Irene Tarkka