JUMALAN JUOKSUTYTÖT
Hei rakas katsoja - ja mukavaa, että olet seuraamassa ohjelmaamme.
Jumala on kutsunut meitä kaikkia, ja Hän tuntee jokaisen nimeltä.
Vieraanani on ihana nainen, joka on muusikko, äiti ja puoliso, sekä -
ennen kaikkea Jumalan lapsi. Tervetuloa ohjelmaan, Piret Laikre!
Hienoa saada olla yhdessä tänään. Uskoakseni emme ole kahdestaan,-
sillä myös Jumala on kanssamme. Se tekee tästä upeata, että tiedämme -
Jumalan varmasti olevan kanssamme!
Mitä voit sanoa omasta elämästäsi?
Oletko sinä kokenut Jumalan läsnäoloa ja johdatusta?
Kyllä, varmasti olen.
En yhdistänyt tapahtumia Jumalaan enkä osannut antaa kunniaa Hänelle.
Jumala varjeli onnettomuuksissa jo ihan lapsuudesta alkaen.
Olin vain 5-vuotias hypätessäni alas 3. kerroksen ikkunasta.
Veljeni halusi lähteä ulos, ja niin hän jätti minut lukkojen taakse.
Hän ei tiennyt, että päästäkseen myös ulos, sisko löytäisi ikkunan.
Jumala varjeli jo silloin, sillä luutakaan ei mennyt poikki, ja -
selvisin pelkällä verenvuodolla.
Jumalan varjeli myös kahdessa liikenneonnettomuudessa.
Tuntui, kuin jokin olisi tekemättä, sillä joku selvästi suojeli minua.
Juuri niin se on. Tunnen, kuinka minua varjellaan ja -
kannetaan eri tilanteissa. Jotakin täytyy siis vielä olla tekemättä.
Jumala on luonut sinut täyttämään omat päämääräsi ja kutsumuksesi.
Yksi tärkeimmistä päämääristä on -
läheisen yhteyden löytäminen omaan Isään ja Jumalaan!
Uskon, että sellainen yhteys -
ei automaattisesti odota meitä jossakin, vaan että -
Jumalan luo vievä tie on aina matka ja prosessi.
Ollessasi 5-vuotias, Jumala pelasti henkesi ihmeellisellä tavalla!
5-vuotiaana et vielä kokenut kristillistä pelastumista, etkä -
valinnut osaa Jumalan lapsena.
Olin Võrts-järven ääressä asuva maalaistyttö.
Maalaiskouluumme tuli kerran kaupunkikoulusta tyttö, joka -
sattui olemaan pastorin tytär.
Ehkä Jumala lähetti hänet, sillä hänestä tuli paras ystävättäreni.
Kerran hän kutsui minut yökylään heidän kaupunkikotiinsa.
Olimme ihan saman näköiset ja yhtä pitkät, ja välillä pilailimmekin -
vaihtamalla vaatteet keskenämme.
Lähdin siis hänen luokseen kylään.
Minua varoitettiin siitä, että ystäväni Evelin olisi uskovainen.
Sanoin että "älä nyt hulluja puhu." Tiedän ystävästäni ihan kaiken!
Mutta tultuani heille, istuimme pöytään ja he alkoivat rukoilla!
Ajattelin, että "Apua!", he ovatkin uskovaisia.
Pelästyin, mutta olin kohtelias parhaalle ystävälleni.
Kunnioituksesta hänen perhettään kohtaan, osallistuin kaikkeen.
Hyvä ystävyytemme ei loppunut, vaan se jatkuu tänäkin päivänä.
Se oli ensimmäinen kosketus siihen, mitä uskovaiset tekevät.
En pitänyt monistakaan asioista, sillä kaikki oli minulle vierasta.
Minulla ei ollut mitään aiempaa kosketusta kirkkoon tai muuhunkaan.
Mutta tästä kasvuni alkoi.
Aikaa kului vuosia opiskeluun asti.
Aloin opiskella musiikkia Viljandin nykyisessä kulttuuriakatemiassa.
Kaikkina välivuosina 8. luokasta alkaen aina korkeakouluun asti,-
pohdin uskon asioita ja siihen liittyviä asioita ystäväni kanssa.
En tuntenut niitä vielä omakseni.
Opiskellessani tutustuin tulevaan aviomieheeni Tõnuun.
Hän oli vielä naimisissa, mutta hänen avioliittonsa särkyi.
Olimme ystävinä hänen tukenaan.
Kerran sitten huomasin, että -
pidin Tõnusta kovasti, ja että hänkin oli uskovainen!
Sanoin jollekin joskus, että voin hyvin avioitua ei-uskovan kanssa.
Ystävättäreni taas halusi ehdottomasti uskovan miehen.
Minulle asia ei ollut ongelma, mutta niin vain kävi, että -
myös Tõnu oli uskovainen ihminen.
Olin jo vuosia käynyt kirkossa johtuen ystävistäni,-
joiden kanssa halusin olla yhdessä.
Tänä aikana Jumala kasvoi sydämessäni.
Olin pelkästä kohteliaisuudesta rukoillut silloin 8. luokalla.
Mutta aidoiksi ja omiksi rukoukset muuttuivat vuosia myöhemmin.
Vähän alle 15 vuotta sitten,-
päästin Jumalan tietoisesti sydämeeni ja elämääni.
Sanoin: "Kyllä, Jumala. Haluan kulkea kanssasi,-
oppia sanasi suomaa viisautta sekä elää sen mukaisesti."
Kaikesta voi kuulla, että Jumala tuntee läpikotaisin sinut, Piret.
Hän tietää tarkkaan, kuinka keskustella kanssasi,-
mikä sinulta onnistuu, mistä pidät ja kuinka sinut tavoittaa.
Sinun piti mukautua, tutustua ja hiljalleen ymmärtää,-
kunnes kaikki näytti valmiilta, ja olit itsekin valmis.
Luulen - ja elämästäsi voi sen nähdäkin, että -
usko ei ole pelkässä sivuosaa.
Olet pyhittänyt elämäsi ja antanut sen kokonaan Jumalalle.
Kyllä, niin olen.
Pidempi prosessi oli siis tarpeen, jotta sydämesi olisi valmis.
Kun katsomme ympärillemme, näemme kyllä paljon "kristillisyyttä",-
mutta minkä sisältöistä? Se onkin jo toinen kysymys.
Ei ole hartaita sydämiä, jotka haluavat palvella vain Jumalaa.
Sinulle tärkeätä on myös musiikki. Miten se tuli elämääsi?
Lauloitko ehkä jo ennen, kuin opit puhumaan?
Perheemme lapsista minä olen ainoa musiikin parissa toimiva.
Isäni on kyllä musikaalinen, mutta sota-ajan lapsille,-
ei aina ollut mahdollista kouluttautua, kuten olisi halunnut.
Itse saatoin tukeutua äitiini.
Noin 30 km kaupungista sijaitsi musiikkikoulu,-
jossa naapurin tytöt kävivät.
Tytöt kysyivät, haluaisinko minäkin kokeilla musiikkikoulua.
He esittelivät eri soittimia, ja -
selvittivät sisäänpääsykokeiden ajankohtaa.
Siellä järjestettiin ylimääräinen koe oppilaiden vähyyden vuoksi.
Hykertelin siis tyytyväisenä.
Mutta koepäivänä meille tuli vieraita ja asia melkein unohtui.
Vasta tuntia ennen kokeen loppua -
muistin äkisti asian ja sanoin: "Äiti, se koe olikin tänään!".
Meillä ei ollut autoa, mutta kylässä olevan enoni -
autolla kiirehdimme pääsykokeeseen.
Pääsin musiikkikouluun ja olin siitä erittäin iloinen!
Tie musiikin parissa ei perheessäni ollut helppo.
Kukaan ei opettanut ja auttanut, tai pakottanut ja tarkistanut,-
kuten minä teen nyt omille lapsilleni joka hetki.
Olisin kaivannut sellaista, sillä kadotin oppimishaluni, ja -
kävin musiikkikoulun kuin laahaten.
Mieluisin aine oli säveltapailu nuoteista (solfa) ja koulussa -
mieltymykseni siihen huomattiin.
Kirjoitin nuotinlukuharjoituksia, ja tein ne todella hyvin.
Ehkä he näkivät minussa jotakin, koska päästivät koulusta läpi.
Yhtä hyvin he olisivat voineet suositella toista ammattia.
Niin sain musiikkikoulun käytyä.
Sitten käsitin, että musiikki onkin ala, jolla haluan jatkaa.
Teini-iässä et ehkä vielä ymmärtänyt sen merkitystä.
Oliko musiikkikoulu ehkä harrastus, jonka merkitys selvisi myöhemmin?
Myöhemmin kyllä, sillä -
olin melko kehno eri instrumenttien soittamisessa.
Viidennen luokan loppukokeen aikaan minulle sanottiin, että -
koska pianonsoittoni ei suju, voisin ehkä vaihtaa harmonikkaan.
Ja harmonikansoiton opettaja oli niin mukava!
Pianonsoiton opettajalle vein aina kukkia, ettei hän olisi suuttunut,-
kun en taaskaan ollut harjoitellut.
Harmonikanopettaja taikoi minussa esiin oman halun soittaa, joten -
kenenkään ei tarvinnut pakottaa. Toki olin jo vähän vanhempikin.
Sain sieltä perusasioille pohjan.
Lukion käytyäni panostin kaikkeni pianonsoiton opetteluun -
päästäkseni sisään Viljandin kulttuuriakatemiaan.
Sisäänpääsykokeista suoriuduin huippupistein, sillä -
haluni päästä sinne oli niin kova.
Nuotinluvusta sain melkein täydet pisteet, mieheni voitti pisteellä.
Me kaksi saimme parhaat pisteet.
Panostin kovasti tekemällä töitä hengellä ja sydämellä, sillä -
tiesin sen kaiken olevan hyödyksi.
Niin on todella ollut, joka päivä. Se on minun elämääni.
Jumala kykenee ohjaamaan meitä haluamalleen tielle -
jopa ennenkuin edes tiedämme olevamme Hänen lapsiaan.
Jumala selvästi johti elämääsi jo kauan ennen sitä, kun -
avasit sydämesi ja otit Hänet vastaan. Hän ohjasi kädellään.
Jumala on ihmeellisellä tavalla käyttänyt sinua ja perhettäsi -
valtakunnassaan ja musiikin kautta.
Miten asiat etenivät? Tulit uskoon ja aloit palvella Jumalaa.
Kuinka olet palvellut Jumalaa musiikin avulla?
Myös mieheni on muusikko, joten -
voi sanoa, että musiikki on meille kuin elämäntapa.
Olemme Tõnun kanssa hyvä joukkue, jossa täydennämme toisiamme.
Hänen vahvuutensa ovat minun heikkouksiani, ja päinvastoin.
Sovimme toisillemme, ja kinamme liittyvät musiikkiin tai lapsiin.
Kymmenyksemme kirkolle annamme aikamme ja musiikin muodossa.
Sitä olemme tehneet tähän asti.
Kerran kuukaudessa osallistumme kirkon ylistysjumalanpalvelukseen.
Olemme lupautuneet tähän voimiemme mukaan, vaikka -
nuoret jaksavat enemmän. Tosin heillä ei olekaan vielä lapsia.
Kerran kuukaudessa osallistumme siis kirkon toimintaan.
Meillä on levytysprojekteja ja erilaisia nauhoituksia, joiden -
lisäksi nuotitan virolaisten tekijöiden virsiä ja lauluja.
Mukavaa on se, että musiikki taipuu moneen, eikä siihen siksi kyllästy.
Jumala on kehottanut meitä tekemään työtä, sillä -
Hänen valtakuntansa periaate on, ettemme vain istu sohvalla ja ole.
Hän on antanut ihmisen tehtäväksi työn tekemisen.
On ihmeellistä nähdä, kuinka Jumala ohjaa tekemään sitä työtä, joka -
samalla tarjoaa myös tyydytystä.
On Jumalan sydämen mukaista saada tehdä työtä, josta myös nautimme.
Gustav Ernesaks on kuulemma sanonut, että -
"Onnellinen on se ihminen, jonka harrastus ja työ ovat yhtä", -
ja meillä asia on juuri niin.
Jumalan hyvyys näkyy siinä, kuinka Hän on johdattanut sinua.
Toinen tärkeä asia elämässäsi -
ja varmasti Jumalaan yhdistävä tekijä, on perhe ja lapset.
Samoin kuin työsi, Jumalan lahjoja ovat myös puoliso ja lapset.
Kertoisitko vähän perheestäsi.
Kuinka Jumala on johdattanut teitä ja antanut sinulle perheesi?
Perhe on mielenkiintoinen prosessi. Koskaan et tiedä, mitä on edessä.
Siihen kasvaa, eikä ole olemassa yhtä ainoata oikeaa kaavaa.
Jokainen perhe muotoutuu omalla, ainutlaatuisella tavallaan.
Perheessämme on kolme lasta:-
10- ja 8-vuotiaat pojat sekä pieni 3-vuotias tytär.
Pojat käyvät musiikkipainotteista koulua ja haluavat, että myös -
sisko aikanaan tulisi sinne.
Musiikki näyttää olevan heillekin tärkeätä.
Perhe on elämässäni sijalla 2.
1. sijalla on puolisoni, mutta tietysti vasta Jumalan jälkeen.
Olen huomannut, että minun -
tulee rakastaa puolisoani paljon voidakseni olla tukena lapsilleni.
Se antaa minulle tasapainoa,-
jota tarvitsen ollessani huolehtiva ja auttava äiti lapsilleni.
Sijalla 3 ovat lapset ja heidän opintonsa.
Sijalle 4 jäävät kaikki muut työt.
On selvää, että päätyöni tällä hetkellä on lapsiin panostaminen.
Lasten kotona olon aika on lyhyt.
Ihmiset ihmettelevät usein, kuinka nopeasti lapset kasvavatkaan!
Niin kasvavat meidänkin lapsemme.
Jokainen päivä on minulle uusi.
En mittaa aikaa viikkoina, -
sillä minun mitta-asteikkoni käsittää vain yhden päivän.
Jos siitä selviän, olen ollut tosi reipas!
Olenhan silloin selvinnyt perheeni askareista, syöttänyt lapset, ja -
valmistanut heitä seuraavaan koulupäivään, mikä on haastavaa.
Jos pitää tunti harjoitella soittamista seuraavaksi päiväksi,-
vie se tuplasti aikaa minulta, kun olen siinä lapsen rinnalla.
Ensimmäinen tunti kuluu siihen, kun selitän miksi tulee harjoitella.
Sen jälkeen kehun, rohkaisen, ja välillä myös uhkailen.
Se on aikaa vievä prosessi, mutta lapset tarvitsevat aikaa.
Panostan lapsiin täysillä, sillä -
uskon, että lapset ovat elämämme toivo, kuten naapurin mies sanoo.
Tulevaisuutemme on lapsissa.
Tuossa onkin kuoppa, johon helposti lankeamme.
Juuri tämä hetki on tärkeä! Samoin kuten lapset juuri tällä hetkellä.
Asioita ei pidä lykätä huomiseen tai ensi vuoteen - elämä on nyt!
Mukava kuulla, että perheessäsi ymmärrätte ja panostatte siihen.
Lapset on uskottu meidän huomaamme.
Hyvä ja armollinen Jumala on antanut lapset lahjana meille.
Miten näet Jumalan arjessa kaiken tuon kiireen keskellä?
Kuinka Jumala näyttäytyy ihan tavallisena päivänä?
Me rukoilemme aamuisin ja iltaisin.
Aamurukoukset jäävät joskus väliin, mutta iltarukoukset harvemmin.
Silloinkin, kun olemme joskus kinanneet lasten kanssa,-
saattaa vanhin poikamme - melkein kuin perheen pappi - sanoa:-
"Äiti, emmekö rukoilekaan iltarukousta?". Ja hän -
jatkaa vielä sanoen: "Rukoillaan nyt, sillä muuten en voi nukkua."
Sen kuuleminen ilahduttaa!
Poika on juuri ennen voinut olla tosi "känkkä-ränkkä", joten -
olen miettinyt, kykenenkö edes rukoilemaan hänen kanssaan!
Mutta sitten...
Rukoilemme iltarukouksen, ja sen jälkeen kaikki paha on kadonnut!
Se on ihmeellistä.
Rukous on koko perheemme traditio.
Oman rukouksemme lisäksi, luemme iltaisin Isä meidän -rukouksen.
Lapsesi ovat oppineet, että juuri rukouksessa voimme -
kohdata Jumalan, kertoa huolemme sekä olla perheenä Jumalan edessä.
He oppivat luottamaan Jumalaan. Käyvätkö lapset myös seurakunnassa?
Kyllä. Vanhin poikani Jordan -
soittaa jopa lyömäsoittimia lasten ylistysryhmässä.
Olen siitä iloinen, ja vain odotan, mitä toinen poikani alkaa tehdä.
Pyhäkoulussa on mukavaa, ja -
siellä he oppivat kaiken Jumalan sanan kautta.
Mutta yritämme kotona tehdä oman osamme.
Tõnu on hyvä lukemaan Raamattua, Lasten Raamattua ja muuta.
Vanhan Testamentin tarinat kiinnostavat poikia eniten.
Yhtä ja toista he jo tietävätkin.
Jumalan sana näyttelee suurta osaa koko perheenne elämässä.
Ohjelma on hiljalleen päättymässä.
Haluatko lopuksi vielä sanoa jotakin katsojillemme?
Haluan rohkaista teitä olemaan, ja tekemään sitä, mitä ette uskalla.
Jonkin tärkeän valinnan edessä saatatte arastella, koska -
pelkäätte luopuvanne jostakin suuresta.
Itse luovuin opettajan tehtävistä, mutta sain tilalle paljon enemmän!
Kun uskotte toiveenne ja unelmanne Jumalalle,-
auttaa Jumala myös niiden toteuttamisessa!
Kun rakastamme itseämme, perhettämme ja sitä, mitä teemme,-
näkyy se myös kotimme ulkopuolella ja työpaikallamme.
Toiset huomaavat, että "tuossa ihmisessä on se jokin".
Olemme tasapainoisia, meillä menee hyvin ja luotamme itseemme.
Näin olemme esimerkillisiä olemukseltamme, ja -
olemme kunniaksi Jumalalle!
Näin se on. Jumala kutsuu meitä edustamaan itseään.
Edustamme Jumalaa ottamalla vastaan Hänen rakkauttaan ja -
jakamalla sitä rakkautta eteenpäin.
Kiitos Piret käynnistäsi, ja mukavasta juttutuokiosta.
Toivotan paljon säihkettä elämääsi!
Oli ihana kuulla, kuinka Jumala on uskollisesti johtanut elämääsi.
Kiitos vierailustasi.
Rakas katsoja. Kiitän myös sinua mukanaolosta!
Samoin kuin Jumala on ollut Piretin kanssa, on Hän myös sinun kanssasi.
Ota rohkeasti ne askeleet, jotka Jumala kehottaa sinua ottamaan.
Jumalan unelmat ovat aina suuria, mutta Hän on kanssasi,-
kun luotat Häneen ja otat askeleet.
Olkoon Jumalan rauha kanssasi.
Suomennos: Irene Tarkka