JUMALAN JUOKSUTYTÖT
Hei, rakas katsoja! Mukavaa, että tulit seuraamaan ohjelmaamme.
Jumala on kanssamme. Hän on hyvä, luotettava ja ihmeellinen.
Jumala on käsittämättömän suuri,-
ja Hänen tekemiään ihmeitä on vaikea edes kuvitella.
Erityisvieraanani tänään on Rita Lauge Saarenmaalta.
Tervetuloa ohjelmaan.
Ihanaa, että olet täällä. Myös Jumala on kanssamme, sillä -
Hän sanoo sanassaan: "Katso, en jätä enkä hylkää sinua".
Hän on siis meidän kaikkien kanssa.
Olemme ihmisinä kuulleet Jumalasta paljon erilaisia asioita, mutta -
mitä Jumala merkitsee sinulle?
Olen tuntenut Hänet yli 20 vuotta.
Hän on koko ajan ollut kanssani.
Hän on erittäin läheinen ja rakas, ja Häneen voi aina luottaa.
Kaikissa olosuhteissa Hän on jopa lähempänä kuin puoliso ja lapset.
Hänellä on niin paljon annettavaa, vaikka emme aina huomaa sitä.
Mutta kun vähänkin etsimme -
ja kaipaamme Jumalaa, on Hänellä erittäin paljon annettavaa meille.
Hän on todella rakas!
Noin et voisi sanoa, ellei sinulla olisi suhdetta Jumalan kanssa.
Puhuakseen kuten sinä, on Jumala tunnettava tosi henkilökohtaisesti.
Monet pitävät Jumalaa kaukaisena persoonana, ja -
Jumalan näin läheinen tunteminen voi olla heille uutinen.
Uskon Jumalan koskettavan ihmisiä kautta Viron tällä uutisella:-
Jumalan kanssa voi olla suhde!
Kuten tällä hetkellä monissa virolaisissa perheissä,-
ei sinunkaan perheessäsi puhuttu Jumalasta eikä kunnioitettu Häntä.
Lapsuudenkodissani ei puhuttu Jumalasta. Kasvoimme -
sellaisessa luulossa, että uskovaiset ovat jotenkin outoja.
80-luvun lopulla Viron yli kulkeneeseen herätyksen aaltoon -
suhtauduttiin varauksella ja heränneitä pidettiin fanaatikkoina.
Koulustani muistan, kuinka -
melkein koko koululuokallinen oppilaita koki pelastuksen.
Asennoiduin heihin heti kuin jonkinlaisiin kummajaisiin.
Äitini työskenteli aktiivisesti kommunistisessa puolueessa -
osallistuen myös eri kongresseihin.
Tämä oli yksi syy hänen vahvaan mielipiteeseensä uskovaisista.
Siinä ilmapiirissä minä kasvoin.
Tuo vaikutti asenteisiisi paljon ja siksi ihmettelenkin sitä, -
kuinka tänä päivänä ylistät Jumalaa silmät loistaen.
Kysehän on täydellisestä ihmeestä!
Et pitänyt uskovaisia juuri minään, ja sitten sinusta tuli tuollainen!
Mitä tapahtui?
80-luvun lopulla usko tarttui nuoriin ja levisi kuin kulovalkea.
Minunkin koulukaverini alkoivat käymään uskovaisten luona kylässä.
Kaksi tyttöä kertoivat käyvänsä iltaisin uskovan perheen luona, -
ja he pyysivät minuakin mukaansa.
Aluksi suhtauduin asiaan tosi epäilevästi, mutta -
samalla se oli myös jännittävää!
Saisinhan nähdä, millaisia uskovat ovat ja minkälainen koti heillä on.
Eräänä iltana sovin lähteväni heidän mukaansa.
Tapasimme siis. Tultuamme perille,-
katselin uteliaana ympärilleni nähdäkseni, miten he asuivat.
Hämmästyin sitä, kuinka vaatimaton koti tällä nuorella parilla oli, -
ja kuinka he silti olivat iloisia!
Ihmettelin syytä heidän iloonsa, sillä eihän heillä ollut mitään.
Itse ajattelin vain saavutusten ja materian tuovan iloa.
Mutta he olivat sekä rauhallisia että iloisia, ja -
jotenkin he kiinnostivat minua.
Kokous oli alkamassa heidän pastorinsa saavuttua paikalle.
Nähtyään uuden tulokkaan eli minut, tuli hän puhumaan kanssani.
Hän kertoi Jumalan jättäneen kaikkiin luotuihinsa tyhjän kohdan.
Kuuntelin häntä yrittäen samalla näyttää asialliselta ja siltä, -
ikään kuin ymmärtäisin kaiken.
En ymmärtänyt, vaikka yritin kyllä.
Lopuksi hän halusi tietää, uskoinko Jumalaan ja tarvitsinko Häntä?
Ajattelin olla rehellinen. Sanoin etten usko, enkä myöskään tarvitse.
Mitäpä hän pystyi sanomaan niin konkreettiseen kannanottooni.
Kyseessä oli sellainen mukava hengellinen iltakokous.
Tilaisuus alkoi rukouksella, ja minä olin ainoa vieras paikalla.
Aluksi pelästyin sitä kaikkea, -
sillä he puhuivat jonkun kanssa, jonka he näkivät ja tunsivat.
Se tuntui minusta niin vieraalta.
Oliko Jumala tosiaan olemassa? Halusin heti juosta kovaa karkuun!
Yritin kuitenkin istua aloillani ulko-ovelle juoksemisen sijaan.
Sama mies sai rukouksen aikana sydämelleen, että -
jollakin henkilöllä joukossamme oli jokin terveysongelma.
Myöhemmin kuulin hänen tienneen, että muilla ei ongelmia ollut.
Rukouksen jälkeen hän kysyi, oliko jollakin ongelmia terveyden kanssa.
Olin aiemmin urheillut ja loukannut polveni, jota nyt särki.
Pystyin kävelemään, eikä vaiva näkynyt päälle päin.
Ja koska hän kysyi, minä vastaisin.
Kerroin särkevästä polvestani.
Hän kysyi, uskoinko Jumalan voivan parantaa polveni.
Apua! Olinhan juuri kertonut, etten usko Jumalaan enkä tarvitse Häntä.
Samalla halusin kivusta eroon.
Sanoin, että: "Haluan Jumalan parantavan minut, ja uskon siihen."
He rukoilivat polveni puolesta, ja särky loppui siihen!
Pastori kehoitti kävelemään koska särky oli nyt poissa,-
mutta kuinka hän sen tiesi!
Kävelin ja poljin jalkaa, mutta kipu pysyi poissa.
Samaan aikaan, kun puolestani rukoiltiin, minut valtasi rauha.
Olin pahimmassa teini-iässä kotona ovia paukutteleva nuori, mutta -
nyt tunsin sisimmässäni jotain ennenkokemattoman suurta.
En tiennyt Jumalasta mitään, eikä kotonanikaan puhuttu Jumalasta.
Käsitykseni Jumalan perheestä oli vähintäänkin sekava!
Yhtäkkiä mies kysyi: "Haluatko nyt antaa elämäsi Jumalalle?"
"Hänhän teki sinulle niin paljon parantaen jalkasi."
Ajattelin, että mitähän tämäkin tarkoittaa? Antaa elämä Jumalalle?
Mutta rukouksen aikana kokemani rauhan vuoksi, sanoin "Haluan".
En tiennyt sen merkitystä, mutta saamani rauha -
rohkaisi minua sanomaan "Haluan".
Rukoillessani rauha täytti minut kokonaan -
suorastaan kietoen syleilyynsä.
Toiset lauloivat ympärilläni pitäen käsistä kiinni ja kiittäen Jumalaa.
Minä vain seisoin rauha sisälläni ja tunsin päässeeni perille, -
tosin en tiennyt - mihin!
Mutta sisälläni oli ihana rauha.
Kun ilta loppui olin vieläkin kuin pumpulissa, ja lähdin kotiin.
Kotimatkallani kuljin Viljandin mäkeä ylös, ja -
oikein talloin jalkaani nähdäkseni, palaako särky, mutta ei palannut!
Mutta avatessani kotiportin, mieleeni astui epäilys.
Pitivätkö ne ihmiset minua pilkkanaan? Näyttelivätkö he?
Ehkä Jumalaa ei sittenkään ole!
Samalla hetkellä kun näin ajattelin, alkoi jalkani särkeä.
Pelästyin todella, sillä kuka ja kuinka voi joku nähdä sisääni!
Henkeä haukkoen juoksin suorinta tietä huoneeseeni.
Olin pari kuukautta aiemmin saanut lahjaksi Raamatun.
Vanhempani olivat Suomessa saaneet lahjaksi vironkielisen Raamatun.
He antoivat sen minulle, koska pidin lukemisesta muutenkin.
Pidin Raamattua joka puolella mukanani ja yritin lukea sitä.
Aloitin Vanhasta Testamentista, mutten ymmärtänyt sitä lainkaan.
Menin pöydän ääreen, otin Raamatun ja avasin sen äkkiä.
Eteeni osui kohta Joh. 14.1: "Älköön teidän sydämenne olko -
murheellinen. Uskokaa Jumalaan, ja uskokaa minuun."
Silloin koin Jeesuksen seisovan vieressäni puhuen juuri minulle.
Aiemmin tunsin rauhaa, mutta -
nyt tunsin Jeesuksen läsnäolon!
Hän oli kiinnostunut minusta ja puhui, jotta uskoisin Häneen.
Täytyin aivan valtavalla ilolla!
Juoksin vielä nähdäkseni, alkaisiko polvea särkemään. Ei alkanut!
Se ilo täytti minut niin, etten nukkunut kolmeen vuorokauteen.
En ole erityisen musikaalinen, mutta nyt lauloin öisin -
ilosta ja hyvyydestä, jota tunsin.
Ennen oli pimeän pelkoa ja epäluuloja, kuten nuorilla usein.
Mutta nyt olin suuren -
rauhan, rakkauden ja hyvyyden ympäröimä!
Ennen rakastin kulkea mustissa vaatteissa. Tunsin mielenkiintoa -
punkkareita ja heviä kohtaan.
Arkana tyttönä en liittynyt heihin, mutta muuten se veti puoleensa.
Mutta heti paikalla vaihdoin mustat vaatteet valkoisiin.
Kouluni oli kulttuuripainotteinen, erityisalana kirjastotoiminta.
Kirjoista keskusteltiin paljon,-
ja jokaisesta kirjasta löysin jonkinlaisen yhteyden Jumalaan.
Opettajan kysyessä mielipidettäni, liittyi se aina jotenkin Jumalaan.
Tällainen oli tarinani.
Muutos oli kuin yö ja päivä. Olit aiemmin ehkä toisessa -
äärilaidassa, josta Jumala tempaisi sinut voimallisella tavalla.
Jumalan tarkoitus oli saada sinut kasvamaan ja rakastamaan Häntä.
Vuosia on kulunut, ja kaikki tämä on sinusta selvästi nähtävissä: -
rakastuminen ja rakkaus Jumalaan.
- Minä ikäinen olit tuohon aikaan? - 20-vuotias.
Juuri täysi-ikäiseksi tulleena olit suurten valintojen edessä.
Miten perheesi suhtautui sinuun tietäen heidän suhteensa uskoviin?
Miten he ottivat sinut vastaan?
Olin niin Jeesuksen pauloissa, että alussa puhuin siitä aamusta iltaan.
Vanhempani pelästyivät tosissaan!
"Olit mikä olit ennen, mutta nyt olet täysin hukassa", sanoi äiti.
Hänen mielestään olisin mieluummin saanut retkahtaa vaikka juomaan.
Joskus istuin jopa heidän sänkynsä laidalla lukien heille Raamattua.
Halusin heti myös heidän pääsevän kaikesta osallisiksi.
Isoäitiäni kohtaan olin käyttäytynyt erityisen huonosti.
Hän halusi ojentaa minua, mutta enhän minä nuorena sitä halunnut.
Palattuani Viljandista, menin suorinta tietä isoäitini luokse.
Pyysin isoäidiltä anteeksi pahoja puheitani ja itsepäisyyttäni.
Isoäiti otti minua kaulasta kiinni ja niin itkimme yhdessä.
Hän oli myös tullut nuorena uskoon ja kävi luterilaisessa kirkossa.
Hänellä oli rukouskirja - ja hän oli myös rukoillut kotonaan.
Uskoon kääntymisesi oli hyvin radikaali. Miten elämäsi jatkui?
Elämäsi muuttui kuin yö ja päivä, kuten jo kerroitkin.
Monet asiat muuttuivat hetkessä.
Miten Jumala johdatti eteenpäin?
Sinulla oli edessäsi kaikki nuoren ihmisen valinnat -
liittyen aviopuolison löytämiseen, perheen perustamiseen ja työhön.
Jumalan kosketus oli niin suuri, että alussa odotin vain Jeesusta.
Olin jopa varma, että Jeesus tulee ennen opintojeni lopputenttejä!
En halunnut avioitua, vaikka monet ryhmästäni löysivät kumppanin.
Sanoin etten halua avioitua, vaan ainoastaan olla Jeesuksen kanssa.
Aloin joka ilta käymään uskovien luona, sillä se -
tuntui luonnolliselta paikaltani.
Luin paljon Raamattua, ja elämäni tuntui tasapainoiselta.
Tunsin ennen kokematonta Jumalan uskollisuutta ja rakkautta.
Koulukin loppui, ja lopputentit pidettiin ennen Taivaaseen pääsyä!
Pikkuhiljaa aloin kaivata avioliittoa, mutta -
en kokenut Jumalan johdatusta, ja siksi en pitänyt kiirettä.
Kävin Suurupin raamattukoulun ja jäin sinne töihin.
Aluksi toimin sihteerinä ja pidin myös oppitunteja.
Sekä pastori että hänen vaimonsa rohkaisivat minua, sillä -
aluksi olin kuin harmaa hiirulainen ja jännitin hirveästi.
Muistan ensimmäisen tuntini. Olin saanut käyttööni koko tunnin, -
mutta puhuttuani vain 10 minuuttia, aloin täristä kauttaaltani.
Mutta he rohkaisivat edelleen ja panostivat upeasti nuoriin, -
kannustaen askel askeleelta.
Työskenneltyäni siellä 5 vuotta, kohtasin aviomieheni.
Menimme naimisiin. Puolisoni on oikea Jumalan mies, -
saarenmaalainen mehiläishoitaja, -
ja hän toimii myös Perheradiossa.
Meillä on jo kolme lastakin, -
ja näin me Saarenmaalla elämme.
Muutto Saarenmaalle oli sinulle elämänmuutos.
Entä tällä hetkellä, oletko kotona?
Kyllä. Olen etuoikeutettu, kun voin olla lasten kanssa kotona.
Lisäksi pidän kirjojen lukemisesta Perheradiossa.
Teen myös naistentyötä.
Meillä on Saarenmaalla erittäin sitoutunut ryhmä.
Tunnen Jumalan johtaneen meidät yhteen, vaikka -
olemme eri kirkkokunnistakin.
Olemme välillä koko päivän yhdessä ja rukoilemme.
Ne ovat ihania hetkiä, joissa voi tuntea Jumalan läsnäolon.
Naiset ovat lähellä sydäntäni!
Ajatellaan elämää Virossa ja toisaalta sitä, että -
itse tunnet Jumalan ihan henkilökohtaisella tasolla.
Naistentyön lisäksi, mitkä muut asiat ovat lähellä sydäntäsi?
Mikä on se tärkein sanoma tai ne tärkeät asiat, joilla -
haluaisit rohkaista katsojiamme? Mikä ravitsee ja rohkaisee itseäsi?
Jo vuosia, on sydämessäni ollut valtava Jumalan nälkä ja jano.
Uskon Jumalalla olevan niin paljon enemmän meille antaa!
Pysymme tiellä, koska Jumalalla on varastossaan niin paljon hyvää.
Jumala haluaa meidän kulkevan joka päivä Hänen läheisyydessään.
Tärkeätä on, että muodostaisimme sydämeemme oikean kuvan Jumalasta.
Itsekin usein mietin: Minkälaisena tunnen Hänet? Kuka Hän on minulle?
Pelkäänkö Häntä? Vai lähdenkö rohkeasti armonistuimen eteen?
Millainen on Isän sydän minulle? Entä Hänen puheensa juuri minulle?
Uskon tämän olevan se, johon Jumala selvästi kutsuu meitä.
Hän haluaa näyttää oman todellisen sydämensä meille!
Perustuuko kuvani Jumalasta tietoon tai johonkin kuultuun, vai -
tunnenko Hänet henkilökohtaisesti?
Jumala haluaa nostaa henkilökohtaisen suhteen arvoonsa.
Ei siis niin, että tuntisin Hänet vain kirkon tai opetusten kautta.
Olemme menossa kohti "Minä ja minun Jumalani" -suhdetta,-
jossa vaikuttaa Jumalan meissä sytyttämä tuli.
Minä ja minun Jumalani! Kun todella tunnemme Hänet, ei meitä -
Jumalan omina pysäytä mikään!
Tähän päästäksemme, on meidän vielä koputettava ja etsittävä, sekä -
pyrittävä aina olemaan nälkäisiä ja janoisia.
Varatessani aikaa Jumalalle, näen kuinka antelias Hän on!
Hän on parempi ja syvällisempi, -
ja minkälaisen pöydän Hän onkaan kattanut eteeni!
Välillä tuntuu kuin olisin tyytynyt murusiin, vaikka -
Isäni haluaa jakaa yltäkylläisen pöytänsä antimet lapsensa kanssa.
Hän haluaa meidät syliinsä, jotta tuntisimme Hänen sydämensä lyönnit.
Hänen tahtonsa on saada lapsensa ihan lähelleen, jotta -
oppisimme tuntemaan Hänen sydä- mensä äänen, puheen ja rukoukset.
Näin suhde perustuisi todelliseen tuntemiseen, eikä vain luuloon.
Täällä Virossa tarvitaan vielä koputtamista ja paljon rohkaisua.
Usein meitä uskoviakin jarruttaa jonkinlainen arkuus tai syyllisyys.
Näen Jumalan joskus itkevän kanssamme omassa armossaan.
Ja Hän sanoo: "Rakas lapsi, olet lunastettu ja siksi syytön."
"Älä pysähdy, vaan tule ja maista anteliaisuuttani ja hyvyyttäni."
Jumalan sydän on vertaansa vailla!
Se on niin ääretön, etten ole läheskään vielä löytänyt kaikkea.
Hän on ojentanut kätensä puoleemme.
"Tule, ja anna minun ravita."
"Anna minun näyttää, kuka olen."
"Tule ja opi tuntemaan minut!"
Ja yhtäkkiä taivas onkin siinä! Niin ihanaa ja yksinkertaista!
Halusit lukea yhden Raamatun kohdan Jumalan uskollisuudesta.
Kyllä, se oli sydämelläni.
Se löytyy Valitusvirsistä.
Tie ei aina ole ollut helppo, mutta Jumala on kulkenut rinnallani.
Rohkaiseva Raamatun kohta on Valit. 3. luku, jakeesta 22 alkaen:
"Herran armoa on, ettemme ole aivan hävinneet, sillä hänen -
laupeutensa ei ole loppunut: se on joka aamu uusi, ja -
suuri on hänen uskollisuutensa. Minun osani on Herra, sanoo -
minun sieluni; sentähden minä panen toivoni häneen. Hyvä on Herra -
häntä odottaville, sille sielulle, joka häntä etsii."
Nyt on tämän aika. Herra on hyvä.
Olen samaa mieltä. Ja Hän herättää meissä Jumalan nälän ja janon.
Kiitos Rita, kun jaoit kanssamme elämääsi ja sydämesi sisältöä!
Kiitos myös sinulle, rakas katsoja! Hienoa, että olit kanssamme.
Toivottavasti Jumala on koputtanut myös sinun sydämesi ovea.
Hän koputtaa kysyäkseen, saako pysyvästi astua peremmälle.
Ja kuullessasi koputuksen, rohkaisen sinua avaamaan oven!
Ota Hänet vastaan ja anna Hänen täyttää elämäsi kokonaan.
Suomennos: Irene Tarkka