JUMALAN JUOKSUTYTÖT
Hei rakas katsoja - ja tervetuloa seuraamaan ohjelmaamme.
Jumalan valtakunnassa ei ole toivottomia tilanteita, vaan -
Hän on aina tie, totuus ja elämä Jeesuksessa Kristuksessa,-
joka antaa tulevaisuuden ja toivon.
Vieraanani tänään on erityinen Jumalan nainen, Mare Peterson.
- Hei, Mare - tervetuloa ohjelmaan. - Hei.
Ihanaa olla täällä, sillä uskon Jumalan kutsuneen meidät, ja -
siksi uskon, että Jumala on meidän ja myös katsojiemme kanssa tänään.
Ennen ohjelmaa kerroit Jumalan tehneen elämäsi varrella paljon -
viime vuodet mukaan lukien.
Mitä elämääsi kuuluu nyt, ja mitä huomioita olet tehnyt Jumalasta?
Kyllä - se onkin mielenkiintoista, sillä Jumalalla on huumorimieltä!
Jumala yllättää meidät joka hetki,-
kunhan vain osaamme nähdä ja vastaanottaa sen.
Työskentelen Viron Helluntaikirkon Toompean seurakunnassa -
sihteerinä ja hallinnossa jo seitsemättä vuotta.
Toteutan ehkä Jumalan tahtoa olemalla nykyisissä tehtävissäni.
Olet ollut jo pitkään uskossa.
Mutta ollessasi nuori kristitty kerroit nähneesi asioita toisin.
Mitä uutta olet viime vuosien aikana oppinut Jumalasta?
Uudelle kristitylle on kaikki hyvin jännittävää.
Pari vuotta opit ja vaellat rakkaudessa, joka tuntuu siltä,-
kuin joku kantaisi koko ajan.
Sen jälkeen alat itse toimimaan ja huomaamaan asioita, joiden -
et ehkä aiemmin käsittänyt olevan Jumalan teitä.
Viime vuosina on luottamukseni Jumalaan kasvanut todella paljon.
Enää ei tarvitse joka hetki miettiä, mikä on Jumalan tahto.
Elän tietäen, että Jumala on kanssani koko ajan.
Olen luottavaisin mielin antautunut Hänen ohjattavakseen.
En kuumeisesti mieti, onko kyseessä Jumalan tahto vai ei.
Yksinkertaisesti - luotan Jumalaan.
Katsoessani sinua näen kauniin naisen, josta huokuu rauha.
Näyttää siltä kuin olisit löytänyt elämääsi sekä rauhan, että toivon.
Ulkoisesta olemuksestasi näkee, mitä Jumala on tehnyt sisäisesti.
Aina ei ole ollut näin, vaan olet elänyt myös ilman Jumalaa -
tehden omia valintojasi tietämättä, kuka Jumala todellisuudessa on.
Voitko kertoa menneisyydestäsi, eli ajasta jolloin -
Jumala ei vielä ollut keskeisessä osassa elämääsi.
Lapsuudesta muistan, kuinka -
vanhempani kertoivat Jumalan olevan olemassa ja että Hän näkee meidät.
Onnellinen lapsuuteni päättyi 10-vuotiaana vanhempieni erotessa.
Minulla oli myös pikkusisko ja pikkuveli.
Lapsethan näkevät kaiken aina hyvässä valossa!
Minulla oli tosi hyvät vanhemmat.
Seilasin kahden kodin väliä ollen lauantait äidillä, muulloin isällä.
Teini-iässä unelmoin avioliitosta -
ja perheen luomisesta kuten muutkin tytöt, mutta -
en sitten osannutkaan tehdä sitä.
Elämässäni ei ollut Jumalaa, kuten tänä päivänä.
Toimin omassa viisaudessani ottamatta oppia virheistäni.
Menin naimisiin ja sain kaksi ihanaa poikaa, mutta -
valitettavasti avioliitto hajosi.
28-vuotiaana elin lasteni kanssa yksin.
33-vuotissyntymäpäivänäni -
kohtasin bussissa erään mukavan, vanhan opettajani.
Hän kysyi, mihin olin menossa kädessäni olevien kukkien kanssa.
Kerroin syntymäpäivästäni, jolloin hän halusi tietää ikäni.
Sanoin päässeeni Kristuksen ikään, sillä olin kuullut sen jostakin.
Mietittyään hetken, opettaja päätteli minun täyttävän 33 vuotta.
Tämä on mielenkiintoinen seikka,-
sillä samana vuonna 33-vuotiaana pelastuin ja tulin Jumalan luo.
Elit siis vuosia ilman Jumalaa.
Mistä sait sysäyksen lähestyä Jumalaa?
Olit siihen aikaan kahden pojan yksinhuoltajaäiti.
Siihen asti sinulla oli puuttunut kosketus Jumalaan.
Sisälläni vallitsi tyhjyys, vaikka kipu olikin kadonnut.
Kaikki tapahtui vähän oudosti.
Eräänä kuumana päivänä osuin ihan "sattumalta" Raatihuoneen torille.
Siellä on v. -91 meneillään elokuinen yleisötapahtuma.
Jäin kuuntelemaan yhtä mielenkiintoista musiikkiesitystä.
Luokseni tuli henkilö kysyen: "Ymmärrätkö, mistä lauletaan?".
En täysin muista keskustelun kulkua, mutta -
hän sanoi laulun kertovan Jumalasta ja Jeesuksesta.
Tästä en ollut ennen kuullutkaan.
Tiesin Jeesuksen syntyneen jouluna, mutta sinne kehtoon Hän jäikin...
Tämä henkilö sanoi: "Jumala lähetti Jeesuksen keskellemme,-
jotta meillä olisi toivoa.
Miksi et siis tekisi päätöstä jo tänään?".
Ja niin hän rukoili puolestani.
Rukous oli täysin vierasta, mutta suljin silmäni kuten hänkin.
Avatessani silmäni, oli kuin koko Raatihuoneen tori olisi säteillyt!
Sain kutsun Sakala-keskukseen,-
jossa pidettiin jumalanpalveluksia. Kaikki alkoi siitä.
Mietin asioita pari viikkoa ymmärtääkseni, mitä tapahtuu.
Sitten sanoin: "Jumala. Mikään ei ole elämässäni sujunut, -
siten, kuin olisin itse halunnut. Haluan kokeilla Sinua".
Tästä on nyt kulunut yli 22 vuotta, ja tämä toimii.
Miten ihanaa!
Joku tuli ikään kuin "sattumalta".
Raamatussa kerrotaan saman tapaisesta tapahtumasta.
Siinä mies luki vanhoja kirjoituksia, jolloin -
Filippus kysyi häneltä: "Ymmärrätkö myös, mitä luet?".
Sinun luoksesi tuli joku kysyen, ymmärrätkö kuulemaasi laulua.
Usein mietitään, hyödyttääkö täysin vieraille puhua Jumalasta.
Kun se tehdään Jumalan johtamana, kantaa se selvästikin hedelmää.
Usein sanotaan, ettei näitä asioita pidä käydä "tyrkyttämässä".
Mutta kun sanomaa viedään eteenpäin yhteistyössä Jumalan kanssa -
ja Hänen johdossaan, voi tuloksena olla joku, kuten sinä!
Jumala on koskettanut sinä päivänä.
Ennen en pitänyt itseäni minään.
Olin kokenut pettymyksiä ja pidin itseäni täysin arvottomana.
Itseluottamuksen palautumiseen kului tovi, kuten myös -
itseni näkemiseen Jumalan silmin sellaisena, joksi olen luotu.
Jumala on luonut minut ja meidät kaikki omaksi kuvakseen.
Olemme luodut suurella rakkaudella ja Hän rakastaa ihan jokaista.
Voit vertailla elämäsi ensimmäisiä 33 vuotta elämääsi Jumalan kanssa.
Mitä muita muutoksia tuli elämääsi?
Entisen arvottomuuden tunteen sijaan, tiesitkin olevasi arvokas.
Miten elämäsi vielä muuttui?
Se vuosi oli mielenkiintoinen laajemmassakin mielessä.
Olin jo kuukausia tuntenut, että elämääni oli tulossa suuri muutos.
Siihen asti olin työskennellyt vain yhdessä työpaikassa, mutta -
sitten seurasi työpaikan vaihdos.
Koska työskentelin kotona ompelijana,-
pystyin usein käymään kirkossa tutustuen kirkolliseen elämään.
En juurikaan tuntenut Raamattua, joten kävin raamattutunneilla.
Kaksi vuotta opiskelin todenteolla, koska kaikki oli käytännössä uutta.
Oltuani kaksi vuotta uskossa,-
minut kutsuttiin lapsityöhön.
Minusta tuli pyhäkoulun opettaja ja johtaja.
Se oli ihanaa aikaa.
Kasvoin uskossa todella paljon ja tervehdyin henkisesti.
Sain palvella runsaasti - ja lapsenikin olivat koko aika mukana.
Jumala ajoitus oli hyvä - se auttoi myös poikien kasvattamisessa.
Toisaalta sinä aikana oli välillä myös vaikeata.
Monille tuotti hankaluuksia aika,-
jolloin rahayksikkö vaihtui kruunuksi.
Yksinhuoltajana, myös minulla oli taloudellisia vaikeuksia.
Kerran meiltä loppui syötävä.
Eli laitoin pöytään viimeisen ruoan ja sanoin lapsille:-
"Nyt rukoillaan", sillä tässä on meidän viimeiset ruokamme.
Rukoilin niin kuin silloin osasin.
Niin kului pari päivää.
En tiedä, mistä naapurin rouva oli kuullut, mutta -
ovikello soi, ja naapuri suorastaan lensi kotiimme.
Hän toi ison kassillisen ruokaa ja antoi lisäksi 100 kruunua!
Hän sanoi: "Ihmiset ovat nälissään, mutta minulla on antaa!".
Kyseessä oli minun silmissäni ihme!
Sen rukouksen jälkeen ei ole ikinä tarvinnut kärsiä puutteesta.
Millaista toivoa tuo antaakaan!
Jumala tekee tuon saman muillekin hädässä oleville.
Nykyäänkin Virossa on niitä, joilla on kaikkea, mutta -
on myös paljon ihmisiä, joilla ei ole mitään.
Mutta Jumalamme on yliluonnollinen Jumala, joka kuulee rukoukset!
Tämä vahvisti myös sinun uskoasi.
Kyllä, eikä vain sitä. Se opetti myös itseä antamaan.
Antamisen ilo on oikeasti suurempi, kuin saamisen ilo.
Pidän auttamisesta, joten saamisen aika on kohdaltani ohi.
Mutta pidän toisten auttamisesta.
Niinhän se on, että Jumala on luonut meidät kaltaisekseen.
Suurimpana antajana on Hän istuttanut meihin omia piirteitään.
Niin mekin koemme antamisen iloa.
Uskon Jumalan työhön tässä suhteessa täällä Virossakin.
Hän on tekemässä läpimurtoa antamalla meidän maistaa sitä,-
kuinka palkitsevaa onkaan,-
kun olemme valmiit irrottautumaan omastamme ja jakamaan toisille.
Mutta Jumalan siunaukset eivät loppuneet tähän!
Jumala antoi mahdollisuuksia palvella lapsityön parissa.
Olit edelleen yksinhuoltajaäiti,-
mutta enää et ole yksin.
Jumalalla on huumorintajua, kuten aiemmin jo sanoinkin.
Olin pystyttänyt ympärilleni suojamuurin, enkä halunnut suhteita.
Rukoilin: "Jumala. Sinä olet Isä lapsilleni. Auta kasvatustyössä".
Mutta ...
Pari muutakin rukousta oli tänä noin 20 vuoden ajanjaksona.
Heikkouden hetkinä rukoilin:-
"Jumala. Jos Sinulla on joku minua varten, valmistathan häntä siihen".
Yksinkertainen rukous ilman totista uuden suhteen tavoittelua.
Mutta kun poikani lensivät pesästä, ei Jumala jättänyt minua yksin.
Hän osoitti minulle miehen sanoen hänen olevan tuleva puolisoni.
Aloin väitellä Jumalan kanssa, sillä en halunnut mennä naimisiin.
Jumalan suunnitelma oli toinen.
Aluksi olimme vain ystäviä, mutta -
ystävyytemme syveni ja ymmärsin Jumalan olevan tosissaan.
Ihana avioliittomme on kohta kestänyt viisi vuotta.
Palvelemme yhdessä, tuemme toisiamme eikä ikävä vaivaa enää.
Ja kristillinen avioliitto on jotain ihan muuta.
Jumala on jälleenrakentava Jumala, eikä Hän jää kenellekään velkaa.
Ensimmäinen avioliitosi perustui valintaan, jonka teit -
vailla uskoa ja tietämättä, että Jumalan valinta on aina paras.
Jumala antaa aina kaikessa parhaan ja sopivimman.
Monessa perheessä kaivataan tätä.
Mitä eroa näet avioliitossa,-
jossa Jumala on mukana verraten liittoon, jossa Jumalaa ei ole?
Avioliitossa on kaksi eri ihmistä erilaisine luonteineen.
Liitossa ilman Jumalaa, erilaisuus aiheuttaa yhteentörmäyksiä.
Mutta kristillisessä avioliitossa, erilaisuudet täydentävät toisiaan.
On ihanaa saada kokea anteeksiantoa sekä -
jumalallista yksimielisyyttä myös ollessamme erilaisia.
Se on varmaan pääasiallinen ero.
Sinun tarinastasi ilmenee puhdas Jumalan johdatus.
Vaikka vähän hangoittelit Jumalaa vastaan, oli Hän suurempi.
Jumala näkee aina syvemmälle.
Mitä haluaisit sanoa ihmisille? Emmehän elä vain itsellemme,-
vaikka asiamme ovat hyvin ja suhteemme Jumalaan kunnossa.
Monilla on samoja ongelmia, joiden läpi olet itse elänyt:-
puutetta, yksinäisyyttä, hyljätyksi tulemista, arvottomuutta...
Eli vaikeuksia, joiden keskellä voi tuntea toivon katoavan.
Kun uskot Jumalaan ja Jeesukseen, joka -
ystävänäsi seisoo rinnallasi joka päivä, silloin on aina myös toivoa!
Jumalassa on niin paljon toivoa! Eikä koskaan tarvitse olla yksin.
Kulkiessasi yhdessä Jumalan kanssa, et tunne enää yksinäisyyttä.
Etsi ehdottomasti joku, jonka kanssa voit jutella huolistasi.
Minunkin rinnallani kulki ihmisiä jakamassa murheet kanssani,-
vaikka en aina edes ymmärtänyt niitä murheiksi - ainakin puhuin.
He rukoilivat puolestani, ja -
kaikki murheeni jätettiin Jeesuksen ristin juureen.
Menneitä ei saa tekemättömäksi, mutta ne eivät satuta enää.
Se on ihmeellistä! Ja siitä toivossa onkin kysymys.
Ilman Jumalaa, ei ole toivoa.
Elämäsi näyttää tämän toimivan käytännössä, eikä vain teoriassa.
Mistä unelmoit tällä hetkellä?
Työskentelet kirkon palveluksessa ja tapaat paljon erilaisia ihmisiä.
Mitä odotat tulevaisuudelta, ja mitä haluat elämässäsi tehdä?
Kun minulta kysytään, mikä on visioni tulevaisuudesta,-
en osaa sanoa lopullista päämäärää.
Ennemminkin nautin itse matkasta sinne, ja siitä missä olen.
Erityisesti pidän siitä, kun luokseni tullaan kysymään jotakin.
Ihmisillä on tarpeita, joita tulevat kirkkoon täyttämään.
On mukava keskustella heidän kanssaan, kun voin olla hyödyksi.
Ja jos en osaa auttaa, lähetän heidät jonkun toisen luo.
Kysyit, mitä toiveita minulla on tulevalle vuodelle.
Toive on, että ihmiset saisivat kysymyksiinsä vastaukset, sekä -
löytäisivät niitä myös kirkosta, seurakunnasta ja muilta uskovilta.
Mitä seurakunta sinulle merkitsee ja minkälainen sen tulisi olla?
On paljon ihmisiä, jotka eivät koskaan ole käyneet seurakunnassa.
Mikä rooli seurakunnalla on?
Olen vain harvoin ollut sunnuntain jumalanpalveluksista poissa,-
sillä on niin luonnollista tulla pyhäaamuisin kirkkoon.
Se on kuin tulisi kotiin, ja siellä kohtaa ystäviä.
Voimme ladata siellä itseämme seuraavaksi viikoksi.
Näin saamme uutta voimaa erilaisiin tehtäviimme, kuten -
ylistyslauluihin, rukoukseen sekä -
meitä ravitsevan Jumalan sanan kuulemiseen.
Tästä kaikesta saamme virtaa.
Uskon Jumalan haluavan lieventää yksinäisyyttä ja -
kaikkea inhimillistä hätää.
Näissä paikoissa voivat kokea perheen yhteisöllisyyttä myös ne,-
joilla ei ole fyysistä perhettä.
On paikka, jossa sinusta välittävät ihmiset jakavat murheet kanssasi.
Juuri seurakunnasta meidän tulee löytää rakkautta ja tukea.
Sitä varten on Jumala seurakuntansa luonut.
Toivotaan, että myös Virossa seurakunta toimii näin, jotta -
ihmiset löytäisivät nämä asiat Jumalan luota ja seurakunnasta.
Aikamme alkaa olla lopussa, mutta voisitko rukoilla -
niiden katsojiemme puolesta, jotka parhaillaan etsivät toivoa elämään.
Isä, kiitän Sinua jokaisesta katsojasta. Kiitos että -
näet kaikki toivonsa menettäneet, -
sairaat, murheelliset ja puutteessa elävät.
Kiitos Jumala, että annat toivoa -
ja täytät kaikki heidän puutteensa.
Isä, olet luvannut olla hylkäämättä ketään, joka tulee luoksesi.
Jumala, kiitän Sinua kaikkien yksinäisten puolesta.
Kiitos Jeesus siitä, että olet Lunastajamme ja Pelastajamme.
Aamen.
Ja kuinka ihanaa on se, että Jumala vastaa rukouksiimme!
Pelastumiseesi liittyy vielä se,-
että jotkut sukulaisesi rukoilivat puolestasi jo ennen syntymääsi.
Rukouksilla on valtava merkitys.
Uskomme Jumalan kuulevan rukouksemme aina.
Kiitos Mare, kun tulit jakamaan elämääsi kanssamme.
Jumala jatkakoon hyvää työtään sinussa, minussa ja katsojissamme.
Kiitämme mukanaolosta myös sinua, rakas katsojamme!
Oletko Maren tapaan toivottomassa tilanteessa, -
jossa kaikki ovet pysyvät kiinni vaikka kuinka koputtaisit?
Jos et löydä ulospääsyä, rohkaisen sinua etsimään Jumalaa!
Huuda Jumalan puoleen, sillä -
Hän on luvannut kuulla meitä, kun hädässä huudamme Häntä.
Hän nostaa, pelastaa meidät hädästä ja on luotettava.
Sitä Hän haluaa olla myös sinun elämässäsi, kun vain etsit Häntä!
Etsi rohkeasti Jumalaa, koputa ja huuda rohkeasti Hänen puoleensa!
Jääköön sinulle Jumalan läsnäolo, rauha ja toivo, jonka -
Jumala haluaa antaa juuri sinulle.
Kiitos sinulle - ja tapaamisiin taas ensi kerralla.
Suomennos: Irene Tarkka