JUMALAN JUOKSUTYTÖT
Hei rakkaat katsojat -ja tervetuloa seuraamaan ohjelmaamme.
Jumala on niin hyvä ja uskollinen! Hän on sitä myös sinun elämässäsi.
Vieraanani on monessa liemessä keitetty Piret Ambos Rakveresta.
Tervetuloa ohjelmaan, Piret! Ihanaa, että pääsit tulemaan.
Sain jo kuulla, kuinka Jumala on ollut elämässäsi uskollinen -
tehden ihmeitä, joista nyt puhumme.
Tiesi Jumalan kanssa alkoi varhain, sillä sait pelastua 12-vuotiaana.
Minkälainen oli perheesi, ja kuinka Jumala löysi sinut niin nuorena?
Perheeni ei ollut kristitty, eikä yksikään sukulaiseni ollut uskossa.
Kodissamme ei puhuttu Jumalasta, enkä tiennyt Jumalasta mitään.
Mutta 80-luvun lopussa oli suosittua käydä pyhäkoulussa.
Serkkutyttöni lähtivät pyhäkouluun ja ottivat minutkin mukaansa.
Vaikka oikeammin taisi olla niin, että minä halusin seurata heitä.
Heitä oli kolme - kaksi minusta vanhempaa ja yksi nuorempi.
Liikuin heidän kanssaan paljon.
Seuraavaksi he halusivat mennä gospel-festivaaleille.
Näin asiat etenivät, sillä -
siellä saimme tietää Sakala-keskuksen nuorten illoista.
Siellä kuulimme australialaisen Tim Hallin tulevasta vierailusta.
Osallistuimme sitten hänen evankelioimiskokoukseensa.
Paikalla esitettiin alttarikutsu.
Mitä tarkoitti Jumalan vastaanottaminen omaan elämään?
12-vuotiaana en ymmärtänyt sitä lainkaan, ehkä taustastani johtuen.
Luterilaisessa pyhäkoulussa olin oppinut, että Jumala on olemassa.
Lähdin siis alttarin luo vain siksi, kun muutkin menivät.
Tämän jälkeen meidät kutsuttiin kristittyjen kasvuryhmään, jossa -
opiskelimme Raamattua, pelastuksen merkitystä ja sitä,-
mitä Jumalan ottaminen omaan elämään tarkoittaa.
Annoin siellä elämäni Jumalalle kulkeakseni Hänen kanssaan.
Jumala kuuli rukouksesi ja astui Hänelle avaamastasi ovesta sisään.
Kutsuit Jumalan rukouksin elämääsi.
Hän alkoi ilmoittamaan itsestään sinulle sen kasvuryhmän kautta,-
jonka seurauksena aloit ymmärtää, mitä Jumalan kanssa kulkeminen on.
Tiesi Jumalan kanssa ei ollut vain passiivista kirkossa käyntiä,-
vaan Jumala alkoi käyttämään sinua. Kertoisitko, kuinka se tapahtui?
Aloin käymään lastenhetkissä, raamattupiirissä sekä -
sekä jumalanpalveluksissa samojen serkkutyttöjeni kanssa.
Seuraavaan käännekohtaan tulin ollessani 16-vuotias.
Päätin sekä osallistua lapsityöhön, että alkaa opettamaan pyhäkoulussa.
Sen myötä sain uusia ystäviä.
Ja kun sain lisää ikää,-
osallistuin myös sekä nuorten- että perhetyöhön.
Lyhyesti sanottuna - tein kaikkea mitä seurakunnassa vain voi tehdä!
Olit antanut sydämesi Jeesukselle, ja se vei sinut mukanaan.
Teit kaikkia näitä töitä ja seurakunta merkitsi sinulle paljon.
On ihanaa saada nuorena elää tuollaista elämää!
Voi tehdä kaikkea jännittävää eläen Jumalalle mieleistä, hyvää elämää.
Monet nuoret eivät saa kokea sitä.
Jäitkö paljosta paitsi, kun et harrastanut -
nykynuorille ominaista juhlimista ja rilluttelua? Mitä mieltä olet?
Kiitos siitä, etten harrastanut!
Kirkossa ei näistä muistaakseni ollut puhetta, mutta -
sisälläni oli tahto tietynlaiseen puhtauteen.
Esimerkkinä tästä,-
en halunnut esiaviollisia suhteita ennen oikean puolison löytämistä.
Ehkä luonteenikin oli kunnollinen!
En koskaan juonut, polttanut tupakkaa tai muuta sellaista.
Miten tämän parhaiten ilmaisisin...
Tunnen olleeni jotenkin viaton, ja olen hyvilläni siitä.
Usein ihmiset pitävät uskovan elämää tosi tylsänä ja ikävänä.
Se ei ole totta, kuten kertomastasi äsken selvisi.
Näin jälkeenpäin sinulla on hyvä mieli, olet puhdas, etkä tahrittu.
Nuoruudestasi jäi hyvät muistot.
Vartuit aikuiseksi, ja halusit olla puhdas tulevaa puolisoasi varten.
Kuinka löysit aviomiehesi?
Kohtasimme eräällä matkalla.
Olin rukoillut Jumalaa, että -
Hän johdattaisi minut yhteen sen oikean aviopuolison kanssa.
Olin rukoillut tätä varmaan 10 vuotta.
Me molemmat osallistuimme samalle Etelä-Ranskan matkalle.
Emme tunteneet toisiamme, mutta satuimme bussiin vierekkäin.
Olin siellä ystäväni kanssa, mutta emme saaneet vierekkäisiä paikkoja.
En ollut tottunut heti puhumaan vierasten miesten kanssa.
Olin pidättyväinen, mutta -
voidakseni istua lähellä ystävääni, muuta vaihtoehtoa ei ollut.
Siitä tuttavuutemme alkoi.
- Minkä ikäinen olit tuolloin? - Olin juuri täyttänyt 25 vuotta.
Kaikki alkoi siis siitä, kun tutustuitte toisiinne matkalla.
Miten asiat sen jälkeen etenivät?
Tunsitteko molemmat, että kehittymässä oli jotakin syvempää?
Aluksi olimme vain ystäviä.
Toisaalta kaikki eteni nopeasti.
Tutustuimme elokuussa ja menimme naimisiin seuraavassa kesäkuussa.
Pidimme yhteyttä ja kirjoittelimme toisillemme kirjeitä.
Asuimme eri kaupungeissa - hän Rakveressa ja minä Tallinnassa.
Vierailimme toistemme luona ja teimme kaikenlaista yhdessä.
Joulun aikoihin tiesimme haluavamme yhteisen elämän, ja jo -
seuraavassa kesäkuussa avioiduimme.
- Ja kuinka kauan tästä on aikaa? - Melkein 8 vuotta.
Aika lentää siivillä.
Elämääsi tuli suuria muutoksia.
Kerroit seurakunnalla olleen tuohon aikaan tosi suuri merkitys.
Teit kaikenlaista, ja olit kirkossa myös töissä. Mitä tarkalleen teit?
Ennen avioitumista toimin piispan ja Helluntaikirkon sihteerinä.
Pidin kovasti työstäni, joka oli koko elämäni!
Nautin työni jokaisesta hetkestä.
Mutta sitten se piti jättää.
Jumala todella siunasi elämääsi varsinkin pelastumisesi jälkeen.
Jumala otti elämäsi ohjat käsiinsä ja johdatti sinua.
Sait Häneltä jännittäviä asioita, ystäviä ja lopulta myös aviomiehen.
Tuntuiko siltä, kuin taivas olisi laskeutunut maan päälle -
kun kaikki meni niin onnellisesti?
Onnellisia olemme kyllä!
Mutta ei kaikki ihan noin ruusuista ollut.
Tiesin teoriassa minkälainen avioliiton pitäisi olla, mutta -
käytäntö osoittautui vaikeaksi.
Kohtasin ongelmat heti alussa, enkä vasta parin vuoden kuluttua.
Jo se, että piti jättää kaikki.
Taakse jäi työ, ystävät ja perhe.
Ihan alussa minulla ei Rakveressa ollut tuttavia.
Ennen lähes asuin seurakunnassa käyden kotona vain nukkumassa.
Kirkolliset työt täyttivät silloin päiväni, ja enää ei ollut mitään.
Elämänmuutos oli tosi raskas.
Nyt tästä on kulunut jo aikaa.
Miksi tällainen ajanjakso tuli elämääsi? Mitä arvelet ?
Opettiko se ehkä jotakin vai auttoiko sinua kasvamaan?
Se opetti minua enenevässä määrin luottamaan Jumalaan.
Voi sanoa, että ennen vain tiesin Raamatusta ja Jumalasta,-
mutta en tuntenut Häntä henkilökohtaisesti.
En tiennyt, että Jumala voisi toimia juuri minun elämässäni.
Jumala muuttui minulle näinä vuosina todelliseksi.
Hän opetti minua tutustumaan itseensä ja tukeutumaan Häneen.
Raskas aika toi paljon hyvääkin!
Jumalalla on aina joka asiassa ja tilanteessa jokin tarkoitus.
Hän kykenee käyttämään kaikkia olosuhteita meidän parhaaksemme.
Ilo kuulla näin käyneen myös sinulle, vaikka vaikeuksiakin oli.
Vaikeuksien keskellä opit luottamaan Jumalaan. Mahtavaa!
Mutta koettelemuksesi eivät loppuneet tähän, vaan -
ehkä valmistivat sinua seuraaviin vaikeuksiin.
Melko hiljattain alkoi uusi, vaikea elämänjakso. Kertoisitko siitä.
Vuonna 2010 terveyteni alkoi huonontumaan.
Kävin terveysongelmieni vuoksi eri lääkäreillä ja rukoilin Jumalaa.
Mutta kukaan ei löytänyt minusta mitään vikaa.
Näin jatkui vuoteen 2012, jolloin vointini huononi totaalisesti.
Koko kehoni oli turvoksissa ja joka paikkaa särki, joten -
oli jälleen mentävä lääkäriin.
Uskon tässä olleen Jumalan johdatusta, sillä -
lopulta löytyi lääkäri, joka pystyi ensinäkemältä antamaan diagnoosin.
Siitä seurasi kolme ja puoli viikkoa sairaalassa.
Mikä vika sinusta löydettiin?
Diagnoosi oli SLE-tauti, jossa -
kehon puolustusjärjestelmä hyökkää omia kudoksia vastaan.
Puolustamisen sijaan, se alkaakin vahingoittamaan elimistöä.
Minulla tauti oli erityisesti vahingoittanut munuaisia.
Lääkäreiden mukaan kuntoni oli tosi huono saapuessani sairaalaan.
Oli Jumalan armoa, että pääsin sinne omin jaloin ja vika löytyi.
En osaa kuvitella, miten minun muuten olisi käynyt.
Olin monta viikkoa tiputuksessa.
Elimistössäni ei enää mikään toiminut oikein hyvin.
Lääkärit olivat neuvottomia, sillä lääke ei tuntunut tehoavan.
Oli löydettävä tehokkaampi hoito.
Olet nuori ihminen, joka yhtäkkiä joutui tuollaiseen tilanteeseen.
Tilasi oli hengenvaarallinen.
Elimistösi tila huomioon ottaen, henkiin jäämisesi oli epävarmaa.
Monet tuttavani ovat kertoneet luulleensa minun kuolevan, sillä -
olin niin hirveän näköinen.
Ihmeellistä onkin, että itsestäni ei lainkaan tuntunut siltä.
Jumalan puheen kautta tiesin, mitä Hän halusi tehdä elämässäni, ja -
ja koska asiat eivät olleet vielä toteutuneet, en voisi kuolla.
Tämän takia olin ihan rauhallinen,-
vaikka lääkäreiden ja muidenkin mielestä, tilanteeni oli tosi paha.
Jumalan puhe ja saamasi profetiat suojelivat sinua läpi tuon ajan.
Millä tavalla Jumala oli kanssasi sairaalassa?
Miten koit Hänen apunsa ja läsnäolonsa?
Olit siellä pitkän ajan tietämättä, kuinka kaikki päättyisi.
Ilman Jumalan antamaa uskoa -
minulla ei olisi ollut syytä, miksi elää ja mihin tarttua.
Tiesin, mitä elämässäni vielä tulisi tapahtumaan, joten -
elämäni ei voinut vielä olla ohi. Tämän ymmärtäminen auttoi minua.
Tunsin Jumalan todellisen läsnäolon.
Lisäksi tunsin itseni välillä lähes Jumalan tyttäreksi, koska -
lääkärit juoksivat takiani ja kaikki yksityiskohdat hoidettiin.
Mutta välillä myös itkin, olin masentunut ja halusin kotiin.
Lääkärit sanoivat minulle, että -
en voisi enää käydä töissä enkä saada lapsia.
Mutta koin Jumalan läsnäoloa ja suojelusta.
Vakuutuin siitä, että Jumala suojelee minua, ja että -
Hän myös pelastaa minut tästä tilanteesta.
En todellakaan haluaisi enää olla siinä tilanteessa!
En osaa edes kuvitella, mitä se aika olisi ollut ilman Jumalaa.
Jumalaan uskovanakaan, en osaa kuvitella kokevani sitä uudestaan.
Sait erittäin vahvoja lääkkeitä, joihin sinun tuli sopeutua,-
ja vaati uskallusta käydä läpi tuo vaikea ajanjakso.
Sinua oli varoitettu, että et ehkä koskaan voisi saada lapsia.
Tällainen hoidon seuraus olisi kova paikka nuorelle ihmiselle.
Minkälaisen kamppailun kävit tästä?
Muistan sen hetken lääkärin kanssa.
Jo aiemmin hän oli sanonut,-
ettei voi kuvitella minun jaksavan odottaa tai synnyttää lasta.
Kuntoni ja munuaiseni olivat huonot, eivätkä olisi kestäneet.
Eräänä päiväni lääkäri ehdotti vahvemman lääkinnän aloittamista.
Hän sanoi, että sen jälkeen olisi lasten saaminen mahdotonta.
Lasten saaminen oli ja on edelleen elämäni unelma, joten -
maailmani tuntui romahtavan.
Lähdin juosten pois paikalta ja aloin itkeä.
Sitten palasin osastolle ja heittäydyin sängylleni.
Silloin koin Jumalan läsnäolon.
Hän antoi mieleeni kysymyksen:-
"Eikö minun Jumalani muka pystyisi suojelemaan minua hoidon ajan?"
Lähdin takaisin reaktiotani ihmettelevän lääkärin luo.
Annoin hänelle uutta hoitoa varten vaadittavan suostumukseni.
Hän kiitti minua, sillä se oli hänen ainoa mahdollisuutensa -
minun ja olotilani parantamiseksi.
Hän vaikutti myös yllättyneeltä.
Saamani hoito kesti suunnilleen puoli vuotta.
Lääkäreitä hämmästytti toipumiseni ja lääkkeensietokykyni.
Minä ja mieheni rukoilimme, kuten monet muutkin ihmiset.
Syön jonkin verran lääkkeitä tälläkin hetkellä.
Siunaan lääkkeet joka kerran niitä ottaessani ja -
pyydän samalla varjelusta elämääni.
Uskon Jumalan huolenpitoon täysin.
Tällä hetkellä oikein sädehdit ja näytät todella kauniilta!
Sairaus ei näy sinusta mitenkään.
Miten voit tällä hetkellä?
Vointini on oikein hyvä,-
enkä tunne mitään oireita.
Tosin jotkut asiat odottavat vielä palautumista ennalleen.
Mutta oloni on hyvä.
Päästyäni sairaalasta, jaksoin kävellä vain vähän taloni edessä.
Aloin harjoitella päivittäin,-
sillä alussa en jaksanut mennä kaupungillekaan ilman taksia.
Ja vastoin lääkärin ennustetta, aloitin työt 4 kuukauden kuluttua.
Aiemmin en jaksanut oikein kävellä, mutta nyt käyn jo juoksemassa!
Jumala on tehnyt ihmeellisen työn!
Sanansa mukaan, Hän ei jätä meissä aloittamaansa hyvää työtä kesken.
Noin nopea kuntoutuminen on jo ihme sinänsä.
Olet saanut elämäsi takaisin!
Mistä unelmoit tästä eteenpäin?
Kuten jo kerroinkin, yksi suuri unelmani on tulla äidiksi.
Huolimatta lääkäreiden ja muiden puheista, tiedän sen tapahtuvan.
Tiedän sen, ja uskon siihen. Se on suurin unelmani.
En tiedä...
Muuta ei nyt tule mieleen.
Yksi suurimmista tehtävistämme onkin toimia vanhempina -
ja kasvattaa seuraavaa sukupolvea.
Jumala haluaa vain parastamme.
On Hänen tahtonsa mukaista, että saamme olla isiä ja äitejä,-
sillä Hän on luonut perheet.
Mitä haluat sanoa ehkä vakavastikin sairastuneelle ihmiselle?
Olet juuri käynyt sen läpi, mutta Jumala nosti ja kantoi sinut siitä.
Oleellista on se, tunteeko Jumalan vai ei.
Jumalaa tuntematon kokeilee varmaan vaikka mitä, -
mutta minä suosittelen Jumalaa.
Useat kääntyvät selvännäkijöiden puoleen ja etsivät jotakin,-
mutta ihan viimeiseksi mennään kirkkoon tai etsitään Jumalaa.
Jumalan puoleen voi kääntyä muuallakin kuin kirkossa -
pyytämällä: "Jumala, auta minua."
Jumalalle voi puhua kaikesta, mikä sydäntä painaa.
Uskossa oleva kääntyy Jumalan puoleen kaikissa murheissaan, -
mutta niin voivat tehdä muutkin.
Helpointa on tietysti odottaa Jumalalta ehkä jo saadun -
henkilökohtaisen viestin tai merkin toteutumista.
Missään tapauksessa ei pidä luovuttaa antaen epäilylle sijaa.
Tulee lujasti uskoa ja odottaa pyyntöjen täyttymistä.
Erittäin tärkeätä on myös se, mitä sanoja käytämme.
Miten itse puhumme elämästämme?
Jos aina hokee olevansa sairas, muuttuu se äkkiä todellisuudeksi.
Tämä koskee kaikkia ihmisiä, olivatpa he uskossa tai eivät.
Sen sijaan, että sanoisit "olen onneton parka",-
voit sanoa "olen terve", vaikkei heti tuntuisikaan siltä.
Tätä voi soveltaa raha-asioihin, ihmissuhteisiin ja muuhunkin.
Oma puheemme on hyvin oleellista.
Aamen. Jumalan mukaan - mitä sydän on täynnä, sitä suu puhuu.
On tärkeätä täyttää sydän oikeilla asioilla, jotka saamme Jumalalta.
Mahtavaa nähdä tuo sinussa vuoden sisällä tapahtunut muutos!
Jumala on voimassaan kantanut ja hoitanut saaden sinut säteilemään.
Uskon tuonkin kokemuksen kääntyvän voitoksi Jumalalle ja sinulle,-
sillä Jumala on hyvä Isä, joka ei jätä meitä häpeään.
Hän on loppuun asti uskollinen.
Kiitos Piret, kun jaoit elämääsi kanssamme.
Kiitos myös sinulle hyvä katsoja.
Toivon, että luotat Jumalaan!
Piretkin kehoitti etsimään Jumalaa kaikissa olosuhteissa.
Tee niin myös ollessasi sairas, sillä Jeesus maksoi edestäsi, -
jotta saisit iankaikkisen elämän ja terveyden myös maan päällä.
Olet parannettu Jeesuksen kautta.
Ole siunattu - ja kiitos ajasta jonka vietit kanssamme.
Suomennos: Irene Tarkka