JUMALAN JUOKSUTYTÖT
Jumala on hyvä, ja Hänen armonsa säilyy ikuisesti!
Sanassaan Hän kehottaa meitä maistamaan hyvyyttään.
Tässä lähetyksessä saamme maistaa sitä hyvyyttä, sillä -
kaikki Hänen tekonsa ja Hänen luomansa ovat hyviä.
Niin on myös Anne-Ly Raukas.
-Tervetuloa ohjelmaan Anne-Ly. -Hei, ja kiitos kutsusta.
Asut Tallinnassa - ja olet Jumalan lapsi ja Hänen tyttärensä, sillä -
Jumala on kutsunut sinut nimeltä.
Kertoisitko vähän lisää itsestäsi.
Olen kotoisin Tallinnasta, ja Jumalan tietä kulkenut jo kauan.
Olen tosi kiitollinen siitä, sillä elämässäni on ollut kaikenlaista.
Mutta en ole ikinä voinut edes kuvitella elämää ilman Jumalaa!
Sanotaanhan, että "jaettu ilo on kaksinkertainen ilo".
Myös jaettua kuormaa on kevyempi kantaa.
Olenkin elämässäni saanut paljon tukea ja rohkaisua Jumalalta.
Olet seurannut Jumalaa jo kauan. Mitä se kohdallasi tarkoittaa?
Tämän vuoden maaliskuussa tuli 21 vuotta täyteen siitä, kun -
vaellukseni uskon tiellä alkoi, yhdessä Jumalan kanssa.
Suuren osan elämästäni olen siis tällä tiellä ollut.
Muistan n. 15-vuotiaana kokeneeni Jumalan kutsuvan minua.
Mutta ajattelin, että "Apua, olen nuori, ja elämä vielä edessäni!".
En halunnut uskovaksi - elämästähän tulisi ikävää, totista ja harmaata.
En halunnut elää siten, joten siirsin päätöksentekoa, vaikka -
sydämessäni tunsin kaipuuta.
Mutta sinä uskalsit ottaa tämän askeleen jo aivan nuorena.
On oma päätös, vastatako sydämessä tuntuvaan kutsuun vai ei.
Minunkin ystäväni haukkoivat aikanaan henkeään kysyen, -
"Onko sattunut jotakin traagista?".
Useinhan ihmiset pitävät Jumalaa vasta viimeisenä oljenkortenaan.
Sellainen ei minulla ollut syynä, enkä pelännyt menettäväni mitään.
Minkä ikäinen olitkaan tuolloin?
Olin 16-vuotias, eli teini-ikäinen.
Maailma kaikkine mahdollisuuksineen avautui edessäni.
Mutta en ole jäänyt mistään paitsi enkä menettänyt mitään, vaikka -
pyhitin elämäni Jumalalle ja aloin elämään uskossa.
Elämäni on ollut kaikin puolin täysiarvoista ja onnellista -
elämään kuuluvine suruineen ja vaikeuksineen.
Elämä Jumalassa ei tarkoita, että elämme jo Taivaassa maan päällä -
tai että leijailemme pilvissä irtautuneena maallisesta elämästä.
Mutta elämä saa uuden tason ja arvot, joista olen kiitollinen.
Aika uskovana kristittynä on ollut minunkin elämäni parasta aikaa.
Paholaisen valheet estivät minua ottamasta askeleen Jumalan puoleen.
Pelkäsin menettäväni jotakin ja sitä, mitä ihmiset sanoisivat.
Tänä päivänä ymmärrän, että pelko ei ole Jumalasta.
Olen samaa mieltä siitä, että -
elämä Jumalan kanssa on ollut arvokkaampaa elämää.
Se on tuonut turvaa sekä monia myönteisiä muutoksia elämääni.
Tässä tulee mieleen valinnat, jotka koskevat monia nuoria.
"Miksi ryhtyisin uskovaiseksi ja lopettaisin elämisen?"
Me tiedämme tämän olleen ihanaa aikaa, jota emme vaihtaisi pois.
Mutta on mielenkiintoista, että -
elämässä on paljon hyviä asioita, joita usein ihmisinä pelkäämme.
Emme uskalla tarttua uusiin mahdollisuuksiin tai haasteisiin.
Mutta otettuamme askeleen -
ja koettuamme sen olleen vaivan arvoinen vaikka vähän riskilläkin,-
olemme siitä jälkikäteen erittäin iloisia.
Olen kuullut ihmisten sanovan: "Voi miksen tehnyt päätöstä aiemmin!".
Tämä koskee erityisesti uskonelämää.
Annammeko Jumalalle mahdollisuuden tulla elämäämme -
muuttamaan meitä ja suuntaamaan elämämme kohti parempaa?
Virolaisen sanonnan mukaan "rohkean suden rinta on rasvainen",-
pessimistien mukaan hauleja täynnä!
Mutta toden totta - oma elämä kannattaa pyhittää Jumalalle.
Palataan vielä kääntymiseesi.
Meillä on aina se "jokin".
Emme toimi pelkästä mielen oikusta.
Jokin sai sinut etsimään Jumalaa ja ymmärtämään, että -
Jeesus on ainoa tie Isän luo.
Voi olla, että joidenkin katsojien mielenkiinto on vasta heräämässä.
Siksi olisi hyvä kuulla tarkemmin, mistä ja miten kaikki alkoi.
Et tule uskovasta perheestä, mutta jotakin tapahtui. Kertoisitko mitä?
Uskoon kääntymiseeni ei sisältynyt mitään dramatiikkaa.
Raamatun pohjalta tiedämme, että jokaisen kääntyminen on erilainen.
Mutta ei voi sanoa, että se nyt vain tapahtui...
Minun kohdallani se oli vähitellen etenevä prosessi.
Kaipasin elämääni jotakin lisää.
Sydämessäni oli jotenkin tyhjää -
ja selvä kaipuu Jumalan puoleen.
Sisimmässäni jotenkin tiesin, että kaipaan nimenomaan Jumalaa.
Mutta mistä tämä sisäinen, vahva tunne tuli, sitä en tiedä.
Ryhdyin etsimään Jumalaa monista eri paikoista.
Etsin Häntä parhaan ymmärrykseni mukaan, vaikka -
en Jumalasta vielä paljoa tiennyt.
Tutustuin Jehovan todistajien uskontoon, mutta -
en löytänyt kaipaamaani siitä.
Kävin muissakin uskonnollisissa ryhmissä tutustuen niihin, kunnes -
kouluumme kerran tuli ryhmä amerikkalaisia kristittyjä.
He kertoivat avoimesti siitä, että Jeesus on Jumalan poika,-
koko ihmiskunnan Pelastaja sekä synneistä lunastaja, joka haluaa -
lahjoittaa jokaiselle täysiarvoisen elämän kanssaan jo maan päällä.
Tämä oli käänteentekevä hetki.
En ymmärtänyt paljoakaan, mutta -
kiinnostukseni heräsi ja menin juttelemaan näiden miesten kanssa.
He pyysivät lupaa saada rukoilla puolestani.
Sillä hetkellä jokin muuttui!
Aivan ihmeellinen ja ennen kokematon rauha laskeutui ylleni!
Jokin kosketti sydäntäni niin, että puhkesin vuolaaseen itkuun.
Olen muutenkin tunteellinen, mutta tämä itku tuli syvältä sisältäni.
Itkun keskellä mietin, mitä muut mahtavatkaan ajatella minusta.
Mutta tärkeintä oli kuitenkin tämä ihana hetki saada kohdata Jumala.
Tämä muutti elämäni ja vei minut kulkemaan Jumalan teitä.
Aloin käymään seurakuntanuorissa ja seurakunnassa, johon olen jäänyt.
Jo 21 vuodeksi! Minun mielestäni näin pitkä aika kertoo jotakin.
Emmehän suinkaan olisi niin tyhmiä, että vain tavan vuoksi -
tekisimme vuodesta toiseen jotakin hölmöä, mikä ei antaisi mitään.
Jo tämä pitkä aika on merkki siitä, että löytämäsi oli todellista.
Pelkästä uudesta harrastuksesta ei ollut kyse!
Ei - vaikka moni ystäväni oli sitä mieltä, että kyllä tuo ohi menee.
Se kommentti liittyi tähän uskoon, vaikka -
en koskaan kiertänyt "hurmoksessa" tuputtamassa omaa uskoani muille.
Mutta jo tuolloin ajattelin uskon olevan henkilökohtainen asia.
Ketään ei voi pakottaa rakastamaan, eikä uskoa voi pakolla tyrkyttää.
Kun Jumala koskettaa sydäntä, antaa Hän myös -
kyvyn ottaa vastaan kaiken sen, mitä Jumalalla on antaa,-
lempeästi ja pakottamatta.
Ystäväni odottivat ennemminkin suuriman intoni laantumista.
Uskon olevani ihan tasapainoinen Jumalassa ja Hänen kauttaan.
Yhteinen taipaleesi Jumalan kanssa ei ole tehnyt sinusta outoa, vaan -
olet edelleen se sama Anne-Ly, joksi olet luotu.
Jumala on ehkä nostanut tiettyjä ominaisuuksiasi enemmän pintaan.
Tiellä Hänen kanssaan, olet saanut nauttia runsaammasta ilosta,-
vapaudesta ja muusta hyvästä, mitä Hän on sinuun istuttanut.
Elämäsi ei ole pelkästään ollut ruusuista - se on ollut matka.
Olet Jumalalta oppinut arvostamaan asioita, ja ennen kaikkea ihmisiä.
Kertoisitko elämästäsi, ja tapahtumista vuosien varrella.
Elämässäsi on ollut haasteita ja ehkä raskaampiakin hetkiä.
Yhdestä asiasta en varmaan ikinä pääse yli, eli isäni kuolemasta.
Menetin hänet nuorena aikuisena.
Se hetki pisti minut miettimään elämää yleensä ja varsinkin sitä,-
kuinka paljon arvostamme ympärillämme olevia ihmisiä -
alkaen perheenjäsenistä, ystävistä, tuttavista ja työtovereista.
Päädyin siihen tulokseen, että -
en ollut osannut arvostaa heitä niin paljon, kuin olisi pitänyt.
Me virolaiset sanomme olevamme sulkeutunut kansa, jonka -
on vaikea näyttää tunteita, ja se saattaa olla osittain tottakin.
Mutta sitä voi käyttää myös tekosyynä ja piiloutua sen taakse.
Emme halua näyttää tunteitamme.
Siitä on olemassa hauska vitsikin, jota usein kerrotaan häissä.
Siinä ehkä jo 20-30 vuotta aviossa ollut pari juttelee keskenään.
Vaimo valittaa miehelleen, että "Sinä et ollenkaan rakasta minua."
"Miten niin?",kysyy mies. "No kun et ikinä sano sitä", vastaa vaimo.
"30 vuotta sitten sanoin, ja kerron kyllä mikäli tilanne muuttuu".
Pidämme usein selvyytenä, että muut tietävät tunteemme ja ajatuksemme.
Isän menetys laittoi arvioimaan elämää uudelleen.
Ymmärsin, kuinka hauras ja arvokas elämä onkaan, ja -
kuinka tärkeätä on arvostaa ympärillämme olevia ihmisiä.
Käsitin, että elämän tulisi olla syvällisempää, jotta -
emme elämän myllerryksessä hukkaisi rakkaitamme, -
emmekä muuta tärkeätä.
Uskoakseni tämä asia on myös Isän sydämellä.
Taivainen Isämme on luonut meidät kaikki erittäin kallisarvoisiksi.
Hän huomioi meistä jokaista, ja -
on istuttanut ominaisuutensa myös meihin, eli toisten huomioimisen.
Oman läheisensä menettäminen on yksi elämän raskaimmista asioista.
Jumala oli kutsunut sinut jo ennen suruasi, joten et ollut yksin.
Kaikki sattui yhtäkkiä, joten tuska oli varmaan sanoinkuvaamaton.
Mutta Jumala oli kanssasi.
Ihmisten rohkaiseminen, arvostaminen ja huomioiminen -
ovat "Anne-Lyn bravuurinumeroita", kuten ystäväni sanovat.
Viime aikoina on sydämessäni kirkastunut ajatus siitä, että -
vaikka ihmisten arvostaminen ja sen näyttäminen ovat tärkeitä,-
on yhtä tärkeätä arvostaa ja rakastaa itseään.
Usein meistä on helpompi rakastaa ja arvostaa jotakuta toista, -
mutta itsensäkin rakastaminen on erittäin tärkeätä.
Kuten sanoit, olemme Jumalalle niin rakkaita ja kallisarvoisia.
Silti keskuudessamme on paljon niitä, jotka -
eivät arvosta itseään, vaan tuntevat huonommuutta ja tyhjyyttä.
Sitä on voinut edesauttaa se, että heitä ei ole ehkä osattu arvostaa.
Kukaan ei ole sanonut rakastavansa, arvostavansa tai pitävänsä heistä.
Tunnen sydämessäni, että -
monet ihmiset ovat sisältä rikkinäisiä ja yksinäisiäkin.
Tästä huolimatta voi ulkoinen olemus olla kaunis ja säteilevä.
He eivät rakasta itseään, ja siksi heidän on tärkeätä saada tietää -
Jumalan rakastavan heitä!
Kun käännymme Jumalan puoleen ihan omana itsenämme,-
saamme kokea, kuinka Jumala tulee,-
ja ihanan ihmeellisellä tavalla -
laittaa kätensä ympärillemme sanoen: "Minä rakastan sinua".
Tämä läheisyys Jumalan kanssa antaa elämälle ihan uuden arvon.
Haluan sanoa jokaiselle katsojalle, joka ehkä -
tuntee itsensä yksinäiseksi tai jotenkin ala-arvoiseksi, että -
Jumala rakastaa sinua. Olet Hänelle hyvin tärkeä ja äärettömän rakas!
Tämä on siis arvostamisen toinen puoli.
Itseäänkin saa silittää ja kehua: "Hyvä tyttö! Hyvä nainen tai mies!"
Olemme hyviä, mutta elämämme ei tule perustua vain suorituksiin.
Nykyään arvoamme mitataan sillä, mitä teemme ja mitä saavutamme.
Todellisessa Jumalan rakkaudessa ja ihmisten välisissä,-
toisia arvostavissa suhteissa, teot ovat toisarvoisessa asemassa.
Tätä meidän tulisi opetella.
Sinua katsellessani voin vain todeta sinun olevan niin kaunis!
Nythän on kevät!
Naisten on usein vaikea katsoa itseään ja hyväksyä olemustaan.
Naisen on vaikea myöntää olevansa olevansa kaunis -
ja vieläpä tuntea oikeutettua iloa siitä, millainen on.
Tämä tunne ei tule ulkopuolelta, eikä mistään oppikirjasta.
Voitko kertoa jonkin esimerkin siitä, kuinka -
Jumala on henkilökohtaisesti lohduttanut tai rohkaissut sinua?
Tuleeko mieleesi jokin konkreettinen esimerkki?
Sen, joka ei tunne Jumalaa, voi olla vaikea ymmärtää -
miten Hän arjessamme toimii.
Naisethan eivät koskaan ole tyytyväisiä!
On aivan sama, ovatko he rantamitoissa vai tuhdimpia,-
ovatko hiukset pitkät, lyhyet, vaiko liian kiharaiset.
Kiharan tukan omaava yrittää suoristaa sen, ja päinvastoin.
Ihminen ei ole koskaan tyytyväinen.
Naisina ja kristittyinä tiedämme arvomme Jumalassa.
Tiedämme olevamme rakastettuja täysin huolimatta ulkonäöstämme.
Silti kumppanimme voi, tai me itse voimme edesauttaa asiaa.
Kun äsken sanoit, että "Näytätpä kauniilta", niin sehän jo piristi.
Siitä onkin kysymys, että joku tuo rohkeasti hyvät asiat esille,-
eikä vain mutise - tai kateudesta jätä hyviä asioita sanomatta.
Me ihmiset olemme erilaisia.
Meidän tulee rohkeasti ilmaista toisille ajatuksemme heistä.
Kuten aiemmin sanoit, ei ole oppikirjaa itsetunnon nostamiseen.
Näitä asioita käsitellään välillä myös lehdistössä.
Media on luonut ihannekuvan siitä, miltä naisen pitäisi näyttää.
Se vaikuttaa meihin kaikkiin enemmän tai vähemmän.
Kuvankäsittelyohjelmilla voidaan -
poistaa rypyt ja 10-20 kiloa lanteilta sekä paljon muuta.
On surullista, että uskomme tähän median luomaan ihannekuvaan.
Voi olla vaikea arvostaa itseään juuri sellaisenaan, koska -
meitä pakkosyötetään tällaisilla "kauneusihanteilla".
Itsensä rakastaminen on siis hyvin tärkeätä,-
vaikka joutuisimme tietoisesti pakottamaan itsemme siihen.
Kuten jo aiemmin sanoin, tekomme eivät määritä arvoamme.
Miesten arvo ei kätkeydy uraan tai tienattuun rahaan,-
eikä naisten arvo liity ulkonäköön.
Toisaalta meidät on luotu pitämään huolta itsestämme,-
ilman "hällä väliä"-asennetta.
En tiedä, vastasinko kysymykseesi.
Mielestäni ei ole vain yhtä vastausta, vaan -
meidän on tehtävä työtä uskoaksemme olevamme arvokkaita.
Esimerkkisi mukaan, Jumala puhuu meille monin eri tavoin.
Hän puhuu toisten ihmisten kautta tai suoraan sydämeemme.
Puhuimme siitä, ettei tähän olisi mitään oppikirjaa, mutta -
todellisuudessa on - se on kaikkien kirjojen kirja, eli Raamattu -
Jumalan Sana, jossa Hän sanoo: "Sinä olet minun rakas tyttäreni,-
sinuun minä olen mielistynyt." Paljon rakkauden sanoja, jotka -
lohduttavat, kantavat ja antavat meille arvoa.
Lopuksi voisimme rukoilla katsojiemme puolesta, jotta -
jokainen saisi varmuuden siitä, että juuri hän on arvokas ja -
kallisarvoinen aivan sellaisenaan.
Tästä seuraa rauha, ja kun meillä on rauha Jumalassa,-
saamme rauhan myös suhteessa itseemme ja toisiin.
Voitko muutamin sanoin rukoilla?
Rakas Taivaan Isä. Kiitämme siitä, että olemme kaikki Sinun luotujasi.
Sanasi mukaan olet luonut meidät kauniiksi ja ainutkertaisiksi, ja -
sanot tietäneesi ja tunteneesi meidät jo ennen aikojen alkua.
Siksi pyydämme Sinua Jumala, että juurruttaisit varmuuden tästä -
ihan jokaisen meistä sydämeen, sekä niiden katsojien sydämiin, joita -
ehkä painaa arvottomuuden tunne.
Tule nyt Jumala meitä vahvistaen ja rakastaen, ja istuta tämä tieto -
jokaisen sydämeen ja ajatuksiin, miesten ja naisten,-
jotta he tietäisivät, että rakastat heitä ikuisesti ja ehdoitta.
Ihmiset ja olosuhteet asettavat meille ehtoja, mutta -
Sinä rakastat meitä ilman ehtoja. Kiitämme Sinua koko sydämestämme!
Anna varmuutesi juurtua meihin, ja anna Sinun rauhasi -
ja ilosi täyttää sydämemme joka hetki. Jeesuksen nimessä, Aamen.
Aamen. Ja kiitos Anne-Ly, sinä kaunis Jumalan lapsi!
Ja kiitos sinulle rakas katsojamme kanssamme viettämästäsi ajasta.
Paina sydämeen asiat, joista Jumala lähetyksemme aikana sinulle puhui.
Ennen kaikkea usko, että Raamatussa Jumalan puhumat -
rakkauden sanat ovat tarkoitetut juuri sinulle, sillä -
juuri sinä olet se kallisarvoinen aarre, jonka puolesta -
Jeesus vapaa-ehtoisesti meni ristinpuuhun lunastaakseen syntisi.
Jumala hoitakoon, varjelkoon ja ennen kaikkea rakastakoon sinua!
Ole siunattu ja varjeltu Jeesuksen nimessä. - Aamen.
Suomennos: Irene Tarkka