JUMALAN JUOKSUTYTÖT
Hei rakkaat katsojat, ja tervetuloa seuraamaan ohjelmaamme.
Olemme Jumalan luomia persoonia, joilla kaikilla on -
Jumalan antamat, omat luonteemme.
Vieraamme tänään on ihana Jumalan nainen Pärnüsta, Alice Pärnits.
Tervetuloa ohjelmaan Alice!
Hei, ja kiitos mahdollisuudesta saada olla täällä kanssasi.
Jumala antaa elämäämme erilaisia mahdollisuuksia, jotka pitäisi -
huomata ja rohkeasti käyttää, ilman mitään pelkoja.
Ikään kuin "hyppäisi veteen" huomatakseen, että vesi kantaakin.
Olen kanssasi samaa mieltä.
Jumalan lapsena tiedän, että tällainen -
rohkeus on Jumalan lapsille erityinen, mutta myös ominainen.
Jumalan antama henki ei ole -
pelkuuruuden henki, vaan voiman, rohkeuden ja ymmärryksen henki.
Itse ajattelen näin, että mistä se rohkeus oikein tuleekaan?
Jumala kutsuu meitä lapsikseen ja kehottaa olemaan lasten kaltaisia.
Tajuamme todella olevamme lapsia, ja lapset luottavat aina isäänsä.
Tätä työtä Jumala tekee meissä,-
jotta rohkenisimme luottaa Jumalaan Isänämme.
Näin Hän on muuttanut myös sinua tehden sinusta Jumalan naisen!
Uskallat vastaanottaa tehtäviä Isältä astuen uusiin tilanteisiin,-
joiden lopputuloksesta sinä et tiedä mitään - vain Isä tietää.
Sanoit rohkeuden olevan meille Jumalan lapsille ominaista.
Myös sinusta on Jumala tehnyt rohkean naisen, mutta -
siihen on johtanut kulkemasi tie.
Kertoisitko meille, oletko aina ollut rohkea Jumalan lapsi?
Muistellessani aikaa taakse päin, en suoranaisesti ollut rohkea.
Olin täysin tavallinen nuori.
Kouluaikoina olin kaikkea muuta kuin rohkea!
Kaikenlainen esiintyminen luokan edessä, olipa kyseessä -
esitelmän pito tai runon lausunta, pisti sydämeni hakkaamaan.
Menin sanoissa sekaisin ja itseilmaisu oli vaikeaa.
Mutta rohkeuden tarttua uusiin ja -
tuntemattomiinkin asioihin, sain kun otin Jeesuksen pelastajakseni.
Kristittyinä puhumme usein, että maailmassa sitä ja uskossa tätä...
Oikeastaan ero on siinä, onko minulla Taivainen Isä - vai ei.
Olenko Hänen lapsensa, vai en?
Ilman Taivaan Isää, elämme pelossa ja monien vaikutusten alaisina.
Siitä on noin 10 vuotta, kun opit tuntemaan Isän ja -
pelastuit Jeesuksen Kristuksen kautta. Hänestä tuli Herrasi.
Kuinka se tapahtui?
Muutin tätini luokse ja aloitin työt Tallinnassa.
Samalla käytävällä työskenteli ikäiseni, Maarika-niminen tyttö.
Ja ihan "sattumalla", hän oli - ja on edelleenkin uskossa.
Meistä tuli läheiset ystävät, ja ihailin häntä monin tavoin.
Ihailin hänen rauhallisuuttaan, säteileviä silmiään, sekä -
hänestä kumpuavaa iloa, jollaista aiemmin en ollut kohdannut.
Ja ystävänäni halusi hän puhua minulle Jeesuksesta Kristuksesta.
Aluksi olin välinpitämätön.
Onko Jumalaa olemassa vai ei? Eihän siitä kukaan voi olla varma.
Mutta koska hän oli niin ihana ystävä, päätin kuunnella häntä.
Maarika oli erittäin kekseliäs.
Vietimme paljon aikaa keskenämme, joten hän vei minua -
erilaisiin ryhmiin ja kirkkoihin.
Erotin babtistit, metodistit ja helluntailaiset toisistaan.
Tunsin heidän opetustensa erot ja samankaltaisuudet.
Mutta en päästänyt Jumalaa omaa sydäntäni lähelle.
Näin kului vähintään vuosi.
Kuulin Jumalasta joka ikinen päivä Maarikan kanssa ollessani.
Puhuimme Hänestä päivin ja öin, mutta jokin -
sisälläni oleva uhma vastusti voimakkaasti Jumalan tuntemista.
Uskokoot toiset miten haluavat, mutta tämä ei ole minua varten.
Aikaa kului, mutta Jumala, joka sanansa mukaan on -
uskollinen, armollinen ja lempeä - ei hellittänyt minunkaan suhteeni.
Sitten aloin sydämessäni tuntemaan kummia!
Tunsin välillä pakottavaa tarvetta rukoilla, mutta -
heti kohta pidin itseäni jo outona.
Sisimmässäni kävi jatkuva kamppailu järjen ja sydämen välillä.
Tunsin sydämessä Jumalan haluavan kietoa minut raukkauteensa.
Olin uppiniskainen ihminen silloin ja olen sitä välillä vieläkin.
En vain syttynyt asialle tuolloin.
Pärnün seurakunnassakin kävin siihen aikaan, ja -
tein paljon muistiinpanoja, koska asiat kiinnostivat järjen tasolla.
Annoin elämäni Jeesukselle täysin tavallisena päivänä, jolloin -
meidät oli kutsuttu papille kylään.
Katsoimme yhdessä hauskaa elokuvaa, jonka jälkeen -
pappi yhtäkkiä sanoi: "Alice, sinä olet täysin valmis."
Hämmästyneenä pyöritin silmiä, kuten tapanani oli, mutta -
sisimmässäni tunsin olevani valmis.
Tiesin että Jumala on olemassa, ja että Hän antoi -
poikansa Jeesuksen Kristuksen, joka kuoli edestämme ja nousi ylös.
Tähän uskova saa lunastuksen ja Jumalan valmistavan pelastuksen.
Sydämessäni tunsin, että järjen päätös vaatisi hieman lisäaikaa.
En enää pakenisi, mutta halusin tehdä Jumalan kanssa sopimuksen.
Halusin vielä vähän enemmän syventyä asiaan, ja -
katsoa, mitä tarjottavaa Jumalalla minulle on....
Tein päätöksen ja sain monia onnitteluja - en ymmärtänyt miksi.
Pääni jotenkin ymmärsi sen, mutta sydämeni ei.
Mutta päätin "kokeilla ja maistaa" Jumalaa - ja siitä alkoi kasvuni.
Tämä oli vuonna 2003, eikö vain?
Tarkalleen 2.11.2003, jolloin Virossa vietetään Pyhäinpäivää.
Jumalan Valtakunta sai siis yhden pelastetun sielun lisää!
Kerroit halunneesi ikään kuin kokeilla Jumalaa tietyn ajan.
Siitä on jo 10 vuotta, joten -
jotakin siis tapahtui - ja jokin on kantanut sinua jo 10 vuotta.
Kuinka elämäsi eteni - ja muuttuiko Jumala Sinulle todellisemmaksi?
Täytyy sanoa, että alussa oli aika vaikeaa.
Aiemminkin oli ihan mukavaa, sillä kävin mielelläni eri -
seurakunnissa kuulemassa saarnoja ja ihailemassa kirkkoja sisältä.
Päätökseni jälkeen, eteni kaikki hirmuisella vauhdilla.
Halusin kielillä puhumisen lahjan sekä Pyhän Hengen kasteen heti,-
ja kahden viikon kuluttua sainkin.
Etenin niin kovalla vauhdilla, että en tiennyt pysynkö perässä.
Yritin kasvaa tosi nopeasti, ja -
järjen tasolla se toimikin, mutta sydän tarvitsi aikaa.
Paavali kirjoitti galatalaisille siitä, kuinka hänen täytyy -
kivulla heidät synnyttää, kunnes Kristus saa heissä muodon.
Kyseessä on aina prosessi.
Elämää vaikeutti eniten se, että -
jouduin kohtaamaan elämäni siihen asti vaikeimman asian.
Menetin pikkusiskoni eli ainoan sisareni, joka teki itsemurhan.
Se tapahtui n. 2 kk siitä, kun olin vastaanottanut Jeesuksen.
- Minkä ikäinen hän oli? - Kaksikymmentä vuotias.
Sellaisina hetkinä sitä kysyy, missä nyt on Jumala?
Missä onkaan Jumala jota rukoilla ja jolle kaikki on mahdollista?
Se oli elämäni vaikeinta aikaa.
Kerroin Jeesuksesta, mutta hänen masennuksensa oli liian syvä.
Ennen tekoaan, pyysin häntä huutamaan Jeesusta avukseen.
En osannut auttaa muulla tavalla.
Mutta jotenkin vielä häpesin Jeesusta ja tekemääni päätöstä.
Kuulin hänen kuitenkin kuiskivan Jeesuksen nimeä.
Näin jälkikäteen mietin,-
teinkö jotakin väärin vai olisinko voinut tehdä asioita toisin?
Olisiko Jeesuksen vastaanottaminen aiemmin, auttanut siskoani enemmän?
Mutta tiesin kuitenkin oikeuteni,-
vaikka oli vaikeata, ja pelkäsin.
Nostin käteni kohti Jumalaa ja kysyin: Miksi en saa olla "vauva"?
Kaikki tiedämme, että Jumala kantaa aivan erityisellä tavalla -
niin nuorta kuin vanhaa, joka tulee Jeesuksen luo.
Ihmettelin ystävällenikin tätä, miksi en ole saanut "vauva-aikaa".
Juuri nythän Jumalan pitäisi minua hoitaa - vaikeuksien keskellä!
Mutta ystäväni arveli imeväisikäni olevan jo ohi.
Hänen mielestään minun tuli siirtyä eteenpäin, jotta -
kasvaisin, oppisin tuntemaan Jumalan ja Hänen äänensä.
Näin auttaisin mahdollisimman monia ihmisiä - olemalla heitä varten.
Mietin silti tapahtumien kulkua.
Tuon tragedian tapahtumahetkellä, olit jo Jumalan lapsi.
Ilman Jumalaa tilanne olisi voinut olla vieläkin hirveämpi.
Ja onneksi ehdit kuitenkin kertoa pikkusiskollesi Jeesuksesta!
Välillä voimme luulla Jumalan myöhästyneen tai olevan poissa,-
vaikka todellisuudessa Jumalan viisaus on paljon suurempaa.
Uskon Jumalan itkevän ja surevan kanssamme, kun tällaista tapahtuu.
Mutta vaikka Hän on surullinen, on Hänellä myös -
voima muuttaa olosuhteitamme erilaisin siunauksin.
Niin kävi sinullekin. Aloit kasvaa ja suuntautua ulospäin.
Näin se juuri on. Kun jotakin raskasta tapahtuu,-
voimme joko lähestyä Jumalaa tai loitontaa itsemme Hänestä.
Minäkin ajattelin tuolloin, että millainen Jumala tämä voi olla,-
ja tarvitsenko edes Jumalaa, joka ei estä tällaisia tapahtumia?
Toisaalta tunsin tarvitsevani Jumalaa enemmän kuin koskaan!
Mutta vaikeudet jatkuivat vielä.
Surin tietysti perheeni kanssa.
Yhtenä päivänä tragedian ja hautajaisten välissä,-
makasin sängylläni ja sain näyn.
Näyssä isäni avasi makuuhuoneeni oven ja sanoi tappavansa minut!
Saatoin vain ajatella, että "apua, mitä tapahtuu!".
"Ovatko kaikki vihollisen joukot kääntyneet minua vastaan?".
Tiesin kyllä Jumalan olevan kaikkea pahuutta suurempi, mutta -
silti tunsin jonkin pelon olevan valtaamassa minua.
Ja pelko lisääntyi päivä päivältä.
Aloin pelkäämään henkeni puolesta.
Koin jotenkin, että nyt on minun vuoroni kuolla.
Tulkitsin jopa ulkopuolisten ihmisten olevan sitä mieltä, että -
kohta on minun vuoroni kuolla, ja olin jo tyytymässä kohtalooni.
Aloin pelätä ihan kaikkea, mitä koskaan ennen en ollut pelännyt.
Suihkussa käyminenkin oli vaikeaa!
Joskus syöksyin suihkusta pois kesken kaiken, ja ihan paniikissa.
En kyennyt olemaan yksin, vaikka -
aiemmin olin nauttinut kävelyistä luonnossa ja muusta yksinolosta.
Aloin pelätä pimeyttä, jota en liioin ollut aiemmin pelännyt.
Kotiin kävely oikaisten hautausmaan kautta oli pelottavaa, vaikka -
olin aina ennen pitänyt siitä rauhasta - kuun vain paistaessa.
Mutta pelkäsin ihan kaikkea.
Se oli Tallinnan aikaa. Silloin, kun joskus olisi pitänyt -
yöpyä yksin, siirryin mieluiten ystävieni luokse yökylään.
Puolestani rukoiltiin paljon ja sain rohkaisevia sanoja.
Koin silti olevani yksin - kyse oli minun taistelustani.
Kiitin ihmisiä tuesta - tilanne vaati jonkinlaista läpimurtoa.
Kaiken paniikin ja surun keskellä, menin yhtenä päivänä kirjastoon.
Jotakin etsiessäni, Kenneth Haginin kirja "Uskovan auktoriteetti" -
käytännössä tipahti melkein päähän.
Mietin, että nimi "Uskovan auktoriteetti" kuulosti lupaavalta.
Uppouduin kirjaan täysin ja tein siitä paljon muistiinpanoja.
Ja yhtäkkiä minulle valkeni, ettei minun tulekaan pelätä!
Olin päästänyt vihollisen vaikuttamaan itseeni.
Aika pian tämän jälkeen huomasinkin, etten pelkää enää!
Kaikki pelot olivat kadonneet, joten olin taas oma vanha itseni.
Saatoin elää kuten ennenkin,-
tuntien itseni sisäisesti vapaaksi.
Suru sisareni menettämisestä kesti luonnollisesti kauan, mutta -
sain suurta lohtua Jumalalta.
Jumalan armosta kykenin antamaan Hänelle kaiken tuskani.
Tunsin melkein fyysisesti, kuinka Hän otti minut syliinsä -
kietoen minut suureen huopaan!
Raamatun mukaan, jopa kulkiessamme Kyynellaaksossa,
on Hän kanssamme!
Tämä on järisyttävin lupaus, jonka Hän on antanut lapsilleen.
Kerroit muutoksesta elämässäsi.
Aiemmat pelkosi olivat ihan tavallisia nuoren ihmisen pelkoja,-
esiintymispelkoa ja muuta, ehkä kasvamiseenkin liittyvää pelkoa.
Niiden pelkojen kanssa voi elää.
Mutta nyt kuvailemasi pelko oli kaikkea muuta, kuin tavallista!
Pelko ylitti voimasi ja sen, millaiseksi olet luotu.
Tuntuu siltä, että olit pimeyden voimien hyökkäyksen kohteena.
Ihana kuulla, kuinka Jumala johti ja opetti sinua!
Hän ei tehnyt kaikkea puolestasi, vaan näytti sinulle,-
kuinka pysyt uskossa ja kuinka käytät saamaasi auktoriteettia -
voittaaksesi pahan Jumalan avulla.
Voittaakseen jotakin, on ensin tunnettava oikeutensa.
Uskoni Kristukseen oli uunituore,-
joten en vielä tiennyt, ettei minun tule pelätä.
Luulin kuuluvan asiaan, että elin ja värisin kuin haavanlehti.
Mutta pelosta vapautuminen vaikuttaa moneen osa-alueeseen.
Niin kävi minullekin. Päästyäni Kristuksen yhteyteen,-
avautui nopeasti tilaisuuksia, joissa minun piti puhua.
Juuri puhumista ja esiintymistä olin koulussakin aina pelännyt!
Nyt puhuin omaisilleni ja jopa kuntani ihmisille.
Teimme Annelin kanssa näytelmiä, joita esitimme mm. kouluissa.
Jälkikäteen näin videolta, kuinka nuoret eläytyivät -
tuodessamme heille evankeliumia, joka suorastaan pulppusi meistä!
Kyseessä on yksi ja sama ihme,-
eli se, että Jumala voi muuttaa kenen tahansa elämän -
kääntäen heikkoudet vahvuuksiksi.
Tämä on kaikkien niiden ulottuvilla, jotka -
uskovat Hänen nimeensä ja kuulevat Häntä välillä ehkä eksyenkin, -
mutta sekin kuuluu elämään.
Olen kokenut niin paljon Jumalan armoa, lohtua ja rohkaisua, että -
uskon olevan mahdollista selvitä kaikista vaikeuksista voittajana.
Meidät luonut Jumala sanoo selkeästi, että "älä pelkää".
Hän on läpi Raamatun sanonut näin myös voimakkaille ja -
suuria tehneille ihmisille, jotka ovat pelänneet - samoin kuin me.
Meidän ei pidä pelätä mitään!
Kerron lyhyesti, mitä koskettavaa kuulin yhdessä konferenssissa.
Jotkut siellä olivat joutuneet silmätysten jopa kuoleman kanssa.
Eräs nuori intialainen nainen oli Jumalalta saanut tehtäväkseen -
vapauttaa masentuneita pakkotöissä olevia tehdastyöläisiä sekä -
monin tavoin eri maissa pidettäviä orjia ja prostituoituja.
Tämä nainen oli ryhmänsä kanssa,-
useasti seissyt silmätysten pistoolin piipun edessä!
Mutta mitä ajattelikaan nainen: "Elämä ei ole omassa hallussani".
Jumala antaa ja ottaa, kuten Hän näkee parhaaksi, mutta -
minä luotan Jeesukseen!
Pyydän Häneltä päiviä, jotta saan tehdä työtä johon Hän on kutsunut.
Enkä pelkää, sillä elämäni ei kuulukaan minulle, vaan Hänelle.
Elämämme varmuus onkin siinä, että kuulumme Hänelle.
Meidän tulee pysyä Jeesuksessa Kristuksessa, jotta -
opimme kuulemaan Häntä seuraten Hänen ohjeitaan.
Katsojien joukossa on varmaan monia pelosta kärsiviä ihmisiä,-
joita pelko pitää vankinaan.
Vapauttaisitko Jumalan voiman rukoilemalla heidän puolestaan.
Isä, me kiitämme Sinua oikeudesta saada olla Sinun lapsiasi, sekä -
kaikesta antamastasi hyvästä.
Kiitämme siitä, että et kutsunut ketään meistä pelkäämään, vaan -
että tälläkin hetkellä sanot: "Älä pelkää", jotta -
luottaisimme Sinuun ja Mooseksen lailla tapaisimme Sinut vuorella,-
ja että oppisimme luottamaan rakkaaseen Poikaasi, joka on -
ympäröinyt meidät enkeleillään, jotta emme pelkäisi.
Jeesuksen Kristuksen nimessä vastustan vihollisen valepelkoa!
Vapautan Jumalan voiman ihmisten elämässä juuri nyt!
Kiitos, että voimassasi teet suuria tekoja meidän kauttamme, jotka -
uskomme Sinuun. Olet antanut meille kaiken voiman ja auktoriteetin.
Ylistämme ja kiitämme Sinua Herra vapauttavasta Hengestäsi, Aamen.
Haluan kiittää sinua, Alice.
Äskeinen aihe koskettaa monia,-
mutta tiedän Jumalan varmasti olevan Vapahtaja.
Hän vapautti sinut monista asioista ja haluaa vapauttaa toisetkin.
Rakas katsoja. Tartu sinäkin kiinni tästä sanomasta. Tartu Jeesukseen -
ja Hänen Golgatan ristillä sinun puolestasi jo saamaansa voittoon.
Tuntiessasi pelkoa tai ollessasi lohduton - huuda Jeesusta avuksesi.
Hän ei ainoastaan kuule vaan, myös vastaa, sillä Hän välittää sinusta!
Olet Jumalan luoma ja Hänelle rakas. Usko se ja tartu siihen.
Ole siunattu! Aamen.
Suomennos: Irene Tarkka