JUMALAN JUOKSUTYTÖT
Hei, rakas katsoja - ja mukava että olet kanssamme tänään.
Jumala haluaa jälleen puhua.
Hän haluaa aina tarjota meille jotakin hyvää, joten -
ole avoimin sydämin kuullaksesi Hänen äänensä.
Vieraanamme tänään on Talvi Helde.
Tervetuloa ohjelmaamme Talvi!
Ihanaa, että pääsit tulemaan!
Kristityssä perheessäsi Jumala on tunnettu jo sukupolvien ajan.
Se on ihmeellistä! Itse tulen nimittäin ei-kristitystä perheestä.
Mutta Jumala haluaa, että Hänet tunnetaan sukupolvesta toiseen.
Kertoisitko aluksi itsestäsi, lapsuudestasi ja taustastasi.
Ensinnäkin olen nainen ja puoliso.
Olen viettänyt jo 23 vuotta onnellisessa avioliitossa.
Olen kolmen lapsen äiti, ja -
jos Jumala suo - pääsen ihan pian myös anopin asemaan.
Vanhin poikamme Joonas -
avioituu kauniin, saarenmaalaisen tytön kanssa.
Kiitämme sydämestämme Jumalaa tästä Roosi-nimisestä tytöstä.
Toinen poikamme on 17-vuotias Koit-Siimeon.
Ja vielä on ihana, pieni tytärkin.
Hän on perheemme kuopus, joten sanomme häntä pieneksi, vaikka -
hän täyttää pian 12 vuotta. Hänen nimensä on Elisabeth.
Erittäin olennaisena pidän sitä, että olen kristitty.
Olen ihan tavallinen ja vaatimaton nainen, joka -
on saanut armon ja etuoikeuden tuntea Jumala jo pienestä pitäen.
Synnyin kristittyyn perheeseen.
Jumalan armosta, on suvussamme -
palveltu elävää Jumalaa jo useiden sukupolvien ajan.
Jumala on tunnettu oikeasti, ja Hänen yhteydessään on eletty.
Tämä on ollut täysin luonnollista minulle jo lapsuudesta alkaen.
Ollessani vain 7-vuotias, olin vanhempieni kanssa seurakunnassa.
Halusin aina itse mennä sinne, koska siellä oli myös ystäviäni.
Vanhempieni työtoverit ajattelivat ehkä, että -
"olkaa itse uskovia, mutta miksi raahata mukaan myös lapset?"
Sitten he kuulivat, että lapset itse haluavat tulla.
Neuvostoaikana seurakuntien nuoriso- ja lapsityö oli kielletty.
Kotiseurakunnassani Kohilassa,-
nuoriso- ja lapsityötä tehtiin kuitenkin, ikään kuin salaa.
Se oli mukavaa, koska sunnuntaisin sain tavata siellä ystäviäni.
Muistelen yhtä tiettyä viikkoa.
Siihen aikaan vietettiin niin sanottuja Evankelisia viikkoja.
Niiden pääteemana oli se,-
kuinka ottaa vastaan Jeesus pelastajaksi omaan elämään.
Sillä kertaa istuin etupenkissä ystäväni kanssa rinnakkain.
Kun kysyttiin, onko paikalla joku, joka haluaisi -
ottaa Jeesuksen vastaan ja aloittaa uuden elämän,-
painoin pienet polveni penkkien viereen lattiaan - ja itkin.
Itkin katkerasti syntieni tähden.
Tiedän sen olleen Jumala, joka kosketti sydäntäni ja elämääni.
Siinä hetkessä solmin henkilökohtaisen siteeni Jumalaan.
Sitä ennen minulla oli vanhempieni Jumala ja iltarukoukseni, mutta -
tuossa hetkessä Jumala muuttui henkilökohtaiseksi.
Näin alkoi kulkuni Jumalan kanssa.
On Jumalan armoa ja hyvyyttä -
saada jo 7-vuotiaana aloittaa matka oman Jumalan kanssa.
Raamatun mukaan varas vain tuhoaa, tappaa ja varastaa, mutta -
Jeesus haluaa tulla ja antaa meille yltäkylläisen elämän.
Olet luullakseni kokenut elämässäsi tämän lauseen molempia puolia.
Ennen tänne tuloamme, kerroit minulle syntymästäsi.
Kertoisitko, kuinka ihmeellisellä tavalla olet luotu ja syntynyt, -
ja kuinka joku heti alussa halusi hyökätä ja tuhota elämäsi.
Näin uskon - jo Raamatunkin mukaan.
Jeesus siunaa elämäämme. Mutta on -
olemassa myös pimeyden voimia, jotka sotivat Jeesusta vastaan.
Ne näkevät tulevaisuuteemme -
samaan tapaan kuin Jumala, joka näkee ja tietää elämästämme kaiken.
Kaikkien elämä on arvokas -
niin minun, sinun Päivi kuten katsojiemmekin elämä.
Jumalan tahdon mukaan, meillä on arvokas päämäärä, johon pyrkiä.
Emme ole syntyneet sattumalta.
Omaan syntymääni liittyen haluan kertoa, että -
minulla on vanhempi sisko ja veli.
Vanhempieni toive oli saada vielä yksi tytär. Odottaessaan minua,-
oli äitini terveys niin huono, että hänelle suositeltiin aborttia.
Äitini kieltäytyi siitä, sillä hän toivoi ja halusi tätä lasta.
Synnyin lokakuussa.
Elokuussa ennen sitä, sai äitini pahan verenvuodon.
Olen koulutukseltani myös kätilö, vaikka toiminkin sairaanhoitajana.
Siksi ymmärrän, mitä merkitsi se, että äidiltäni irtosi istukka.
Verenvuoto oli niin voimakas, että verta vuosi patjan läpi lattialle.
Hän oli kyllä vuodelevossa, mutta -
tuolloin ei ollut ultraäänilaitetta eikä tietoakaan niin paljon.
Mitä lapsesta tulee, ja mikä on lapsen tilanne äidin kehossa?
Sanassa sanotaan "Sinä kudoit minut kokoon jo äitini kohdussa." Ps. 139
Äiti itki ja oli tosi surullinen.
Seurakunta eli myötä koko ajan kuin perhe, ja siellä -
rukoiltiin paljon äitini ja syntyvän lapsen puolesta näin:-
"Jumala - anna tämä elämä lahjaksi, mikäli se on Sinulle otollinen-"
Raskaus jatkui parisen kuukautta,-
mutta isiä ei siihen aikaan laskettu osastolle edes käymään.
Isä tuli kuitenkin sairaalaan.
Hän lähetti äidille kirjeen, jossa kertoi istuvansa sairaalan aulassa.
Terveydenhoitajan välityksellä, äiti pystyi vastaamaan kirjeeseen.
"Rakas Harald, synnytyksen hetki on koittanut. Ajattele minua!".
Koko synnytyksen ajan, isä istui aulassa rukoillen puolestani.
Syntyvän lapsen ennuste oli huono,-
mutta äiti haluttiin pelastaa perheen muiden lasten vuoksi.
Lääkäreiden suureksi ihmeeksi, olinkin elossa ja vaaleanpunainen!
Tästä alkoi elämäni.
Olen nähnyt, mitä rukous tekee ja mihin se pystyy.
Olen kuullut muitakin tarinoita tämän äsken kerrotun lisäksi.
Jumalan armosta, sukupolvien ajan -
on perheessämme ollut niitä, jotka ovat tunteneet rukouksen voiman.
Rukous ei ole ollut vain jotakin mystillistä toimintaa, vaan -
he ovat tunteneet persoonan, joka on rukouksen takana.
Heillä oli vahva suhde -
ja luottamus Häneen, joka ei ikinä hyljännyt.
Tiedän sukupolvien ajan olleen paljon vaikeuksiakin, mutta -
koskaan ei Jumala ole myöhästynyt!
Sama Jumala ja rukouksen voima, on kulkenut rinnallani koko elämäni.
Olen kuullut tarinoita esivanhemmistani -
jopa neljän sukupolven ajalta.
Kuinka he rukoilivatkaan lasten ja lastenlasten puolesta, sekä -
aikojen loppuun asti jopa kaikkien syntymättömien puolesta!
Rukoukset kantavat hedelmää - tie on ikään kuin rukouksin siloitettu!
Nyt ollessani itse äiti, on minun vuoroni -
silottaa tiet omille lapsilleni ja lapsenlapsilleni.
Rukous on ihana asia, ja se on joka hetki käytettävissä!
Vaikka Jumala on ollut tiennäyttäjäsi syntymästäsi asti,-
elämä ei aina ole ollut ruusuista,-
sillä elämme maailmassa, jossa vaikeudet ympäröivät meitä.
Rukous kantaa ja Jumala pitää huolta eteen päin vieden.
Mutta miten kaunis nainen oletkaan, sekä sisäisesti että ulkoisesti!
Selvisit vaikeuksista Jumalan avulla ja -
sait perheen Hänen johdatuksessaan.
Onko vielä jotakin, josta haluaisit kertoa lohdutukseksi muille?
TV:tä katsellessa tulee ehkä herkästi ajateltua, että -
helppohan noin kauniin naisen on puhua. Rukoilee ja se on siinä!
Ihmisillä on tarve samaistua.
"Tuolla oli myös vaikeata. Ehkäpä sama Jumala auttaisi minuakin."
Totta. Uskovaan perheeseen syntyminen ei tarkoita sitä, että -
kaikki rukoukset puolestasi, toteutuisivat automaattisesti.
Se armo on itse otettava vastaan, Jumalalla kun ei ole lapsenlapsia.
Voi olla, että asiat järjestyvät ja ovet aukeavat helpommin, mutta -
myös vihollinen saattaa hyökätä kiivaammin.
Ja kun sinulle on paljon annettu, sinulta myös vaaditaan enemmän.
Jumala ei ole antanut paljoja lahjojaan vain sinun iloksesi.
Hän on antanut runsaasti, avaten taivaiset luukut ja salaisen tien -
myös niitä ihmisiä varten, joiden keskellä elät.
Olen tietoisesti tehnyt suuret päätökset Jumalaa kuunnellen.
Olipa kyseessä avioliitto, ammatinvalinta, asuinpaikka,-
työpaikka tai muu oleellinen, elämää määräävä tekijä,-
kuten onnellisuuteen ja itseni toteuttamiseen liittyvä asia,-
olen kaikki päätökseni tehnyt Jumalan kanssa ja rukoillut,-
että tapahtuisi Hänen tahtonsa.
Olen huomannut, että vähän ennen kuin Jumala avaa uuden oven,-
saattaa ilmetä vaikeuksiakin.
Lopulta Hän johdattaa sinut avaamalleen ovelle, ja -
silloin mietit, että pieni vaiva oli todellakin sen arvoista!
Luonteeltani olen empaattinen.
Se on minulle myötäsyntyistä. Myös äitini on empaattinen -
sydämellinen ja avoin, kuten hänen esivanhempansakin olivat.
Suurella sydämellään he ovat jakaneet myötätuntoa muille.
Niinpä olen valinnut tiekseni toisten ihmisten palvelemisen.
Olen kouluttautunut kätilöksi ja erikoistunut sairaanhoitajaksi.
Pääsen työssäni lähelle ihmistä saaden ymmärtää hänen tuskaansa.
En siis pyöri hänen ympärillään vain esineitä siirrellen, vaan
olen siinä kokonaisvaltaisesti läsnä - vain häntä varten.
"Iloitkaa iloitsevien kanssa, itkekää itkevien kanssa", -
kuten Raamatussa sanotaan.
Onhan minun tunnettava ihminen ja hänen lääkityksensä,-
mutta eniten hän kaipaa rakkautta, välittämistä ja lohdutusta.
Tämä on kaikkein parasta balsamia!
Jos en itse olisi elämässäni kokenut vaikeuksia,-
en ehkä osaisi kohdata ihmisiä samalla tavalla.
Mutta palaan takaisin omaan uskonvaellukseeni.
Otin kyllä jo lapsena Jeesuksen henkilökohtaiseksi Vapahtajakseni.
Varttumisen edetessä, alkaa pohdinta:-
"Kuka minä oikeastaan olen ja mikä minusta tulee?"
Teini-iässä sitä etsii jotakin, ja etsiä voi myös väärästä paikasta.
Saatat törmätä sinua pettäviin ihmisiin,-
joiden kautta hengenvihollinen pääsee tuhoamaan elämäsi.
Seura voi tehdä kaltaisekseen.
Valitsemamme seura voi avata meille oven väärään henkimaailmaan.
Suhteemme Jumalaan -
saattaa seuran vaikutuksesta vahvistua tai katketa kokonaan.
Minäkin petyin teini-iässä.
Olin erittäin surullinen ja tunsin olevani epäonnistunut.
En menettänyt uskoani Jumalaan, mutta olin surullinen ja onneton.
Tiesin, ettei elämäni ollut sitä, mitä olin kaivannut.
Näin kului useita vuosia.
Elin ja uskoin Jumalaan - mutta en ollut onnellinen Hänessä.
Se oli kuitenkin hyvää aikaa, sillä -
vanhempani järjestivät kotonamme iltaisin mukavia kahvikestejä.
Kahville kutsuttiin erilaisia uskovia ja omia ystäviä.
Siihen aikaan ei uskallettu käydä seurakunnassa, mutta -
tuttavien luona käytiin mielellään. Evankeliointi oli jopa kiellettyä.
Olevisten kirkosta tuli kerran ihanat tytöt - Kertu ja Liia.
Tyttöjen vanhemmat eivät olleet uskossa, mutta tytöt säteilivät!
Vasta uskoon tulleina, he innoissaan kertoivat -
Jumalan teoista ja saamistaan ihmeellisistä rukousvastauksista!
Ajattelin, että "Jumalani - olen tuntenut Sinut jo lapsuudesta.
Kaipaan yhtä läheistä suhdetta Sinuun, kuin näillä tytöillä."
Tytöt yöpyivät meillä, joten rukoilimme iltarukouksen yhdessä.
Kodissamme oli tapana -
iltaisin polvistua sängyn eteen yhteiseen iltarukoukseen.
Murheet luovutettiin Jeesukselle ja mahdolliset riidat sovittiin.
Se oli parasta, sillä nukkumaan ei pidä mennä viha sydämessä.
Päivän yhteenvedot Jeesuksen edessä olivat lapsuuteni huippuhetkiä!
Nyt rukoilijoita oli kolme,-
kaksi juuri uskoon tullutta tyttöä ja minä, jo kauan Jumalan tuntenut.
Pyysin hiljaa mielessäni:
"Jumala, voisinko saada samanlaisen Jumalsuhteen, kuin tytöillä on?".
Liia pani käden olalleni, rukoili profeetallisesti ja sanoi:-
"Rakas tytär, miksi epäilet?
Haluan antaa sinulle paljon enemmän kuin osaat edes kuvitella!".
Ajattelin heti, että "Jumala, olet todellakin olemassa!".
Olin aina uskonut Häneen, mutta -
että Hän näin vastaa salaisimpaan ajatukseenkin - se oli uutta.
Vähän säikähdinkin tästä, mutta Jumala tosiaan oli todellinen!
Valvoin koko yön kiittäen: "Jumala, et ole minua hyljännyt!".
En tiennyt Jumalan suunnitelmista silloin - tästä on jo 25 vuotta.
Janosin päästä osalliseksi siitä samasta, mitä tytöillä jo oli.
Kaipasin vahvistusta ja varmaa kokemusta siitä, että -
Hän on kanssani ja elää minussa.
Tieni vei minut Tallinnaan hoitoalan oppilaitokseen.
Osuin yhteen miellyttävään, vanhempien ihmisten pitämään -
kotirukouspiiriin, yhdessä parin muun kätilöopiskelijan kanssa.
Rukoilimme yhdessä, ja tunsin Jumalan kasvattavan siellä minua.
Aloin kiinnostumaan Pyhällä Hengellä täyttymisestä ja -
Pyhän Hengen kasteen saamisesta.
Seurakunnassamme ei suoraan oltu puhuttu siitä, mutta -
juuri sitä tunsin kaipaavani!
Rukouspiirin vetäjä antoi hyvän esimerkin.
Hän kertoi Hengellä täyttymisen olevan ihana kokemus!
Se on sitä varmaan myös sinulle, hyvä katsoja.
Tunnetta voi verrata siihen, kun kaipaa elämäänsä jotakin enemmän.
Uskosi voi tuntua kuivalta, ja -
saatat olla onnettomampi kuin kokonaan uskosta osaton.
Oli neuvostoaika, käytössä ruplat.
Hän sanoi taskussani olevan tuhat ruplaa - ja minun uskovan sen.
Kun täyttyisin Pyhällä Hengellä olisi se, kuin löytäisin -
taskustani tuhat ruplaa, ja oikeasti näkisin ne kämmenelläni.
Se on mahtava kokemus, jota kukaan ei enää voi riistää!
Sanoin: "Jumala, vahvista vielä että olet kanssani, etkä hylkää."
Kuten muillakin naisilla, suurin toiveeni elämässä on -
saada olla onnellinen!
Haluamme päästä onnellisesti naimisiin ja tulla äidiksi,-
mielenkiintoisen työn, nätin kodin ja olla itsekin kauniita....
Kaiken tämän Jumala antaa, mutta -
päämääränä ja toiveena yli kaikkien muiden,-
on päästä Isän luo Taivaaseen, ja saada varmuus siitä jo täällä.
Koskaan en tiedä, milloin maallinen majani tulee jättää, mutta -
aukeavatko Taivaan portit edessäni silloin? Se on tärkein kysymykseni!
Muistan sitä kertaa Olevisten seurakunnassa, jolloin -
rukoiltiin erityisesti niiden ihmisten puolesta,-
jotka halusivat tulla täytetyiksi Pyhällä Hengellä.
Palvelusta piti ulkolainen ryhmä, enkä minä osannut englantia hyvin.
Kun minulta kysyttiin: "Mitä sinä haluat saada?", en osannut vastata.
Selitin parhaan kykyni mukaan, että haluan saada henkikasteen.
Sitten hän keksi minun haluavan "JOY", eli iloa - sen ymmärsinkin.
Olin vuosia elämässäni paininut surun kanssa.
Olin epävarma suhteestani Jumalaan.
Rohkenin siis pyytää rukousta. Hän laittoi kädet päälleni, mutta -
mitään ei tapahtunut, joten olin edelleenkin surullinen.
Palveluksen loputtua, menimme tyttöjen kanssa alttarin eteen.
Katse alttaritauluun päin, sanoin:-
"Jeesus, Sinä kastat minut Pyhällä Hengelläsi."
Siinä paikassa Pyhä Henki laskeutui päälleni.
Täytyin valtavalla ilolla, jota ei kukaan voi ikinä minulta riistää!
Tällainen on Jumalamme, ja Pyhä Henki on oikea persoona.
Hän on täysin samanlainen myös tämän lähetyksemme aikana.
Rukoilisitko lopuksi niiden katsojiemme puolesta, jotka -
sydämestään janoavat Pyhää Henkeä.
Hyvä Taivainen Isäni,-
kiitän Sinua suuresti käsistäsi, jotka niin runsaasti -
jakavat hyviä lahjoja lapsilleen.
Kiitos, että et ole saita Jumala.
Kiitos halustasi pelastaa meidät kaikesta, missä vihollinen vaanii.
Kiitos, että olet Jumala, joka -
jälleenrakennat, autat ahdingosta, pelastat ja avaat ovet.
Mikä joskus on tuhoutunut, sen Sinä moninkertaisesti elvytät!
Kiitos, että haluat täyttää lapsesi ja tyttäresi pursuavalla ilolla,-
jotta voisimme loistaa kuin taivaan tähdet tässä maailmassa,-
jossa elämme surun, kivun ja ahdistuksen ympäröiminä.
Kiitos, että toimit tässä hetkessä.
Jeesuksen Kristuksen nimessä,-
kellä on jano, se juokoon. Ken koputtaa, sille avataan.
Kiitän Sinua, Jeesus. Aamen.
Suomennos: Irene Tarkka