JUMALAN JUOKSUTYTÖT
Hei, rakas katsoja. Mukavaa, että olet kanssamme.
Jumala on tänäänkin hyvä, ja uskon Hänellä olevan asiaa juuri Sinulle.
Hän on lähellä oleva Jumala.
Tervetuloa vieraaksemme tänään, Helina-Diana Helmdorf.
Hei vaan - ilo olla täällä.
On aina ilo olla Jumalan kanssa. Voisiko paremmin ollakaan!
Voitko aluksi kertoa itsestäsi.
Kuka olet, mistä tulet - ja minkälainen perhe sinulla on?
Olen Helina, ja tulen Tallinnasta.
Olen lähtöisin perheestä, jossa Jumalasta ei puhuttu koskaan.
Ennen 13 vuoden ikää en ollut milloinkaan edes pohtinut,-
onko Jumalaa - tai kuka Hän on. Minulle Jumalaa ei ollut olemassa.
Kunnes kerran sattumalta, mutta selvästi -
Jumalan johdattamana, päädyin kirkkoon pelkästä tylsistymisestä.
Teini-ikäisenä etsii jännitystä ja kyllästyy helposti kaikkeen.
Olimme parhaan ystäväni kanssa ajautuneet epäilyttävään seuraan.
Tuolloin olivat punkkarit muotia.
Mekin löysimme karvaisia kaverita, joiden kanssa vietimme aikaa.
Mutta se ei riittänyt meille.
Kerran saimme kutsun -
Olevisten kirkon nuorten iltaan jossa on jännittävää, eikä tylsää.
Päätimme mennä katsomaan.
Eräänä iltana astuimme Olevisten kirkon ovesta sisään.
Se hetki muutti elämäni täysin.
Nuoret lauloivat ja kertoivat elämästään.
Istuin kirkon penkissä - enkä ymmärtänyt sanaakaan.
Kuka on Jumala? Kuka on Jeesus?
Ymmärsin jonkun kuolleen, mutta miksi? Se ei tuntunut tärkeältä.
Oleellista oli se, mitä tunsin siellä kirkossa.
Tunsin haluavani sitä, mistä siellä puhuttiin.
Muistan sen voimakkaan tunteen vieläkin, 25 vuotta myöhemmin.
Saimme kutsun antautua Jumalalle,-
mutta emme vielä täysin ymmärtäneet sen merkitystä.
Asia jäi vaivaamaan, joten jäimme odottamaan seuraavaa kertaa.
Viikon päästä olimme jo valmiit ottamaan sen askeleen.
Sain jälleen tunteen, jonka vain Jumala voi ihmiselle antaa.
Tuona iltana päätimme, että "Kyllä, annamme elämämme Jumalalle."
Muistan vielä kotimatkamme kirkosta kotiin.
Kuljimme mukulakiviteitä, mutta silti tunsin leijailevani ilmassa.
Se tunne oli niin ihmeellinen!
Luonnollisesti elämäni muuttui.
Vanhempani eivät iloinneet tekemästäni päätöksestä.
Se aiheutti ristiriitoja - mutta hitaasti he tottuivat asiaan.
Kirkossa oppimani ajattelutapa -
muutti minua vähitellen ja huomaamatta.
En voi siis sanoa elämäni ennen Jumalaa olleen niin ja niin huono,-
sillä olin niin nuori, etten vielä osannut analysoida itseäni.
Enkä voinut sanoa sitäkään, että nyt olen muuttunut erilaiseksi.
Etsiessäni itseäni, tuli Jumala näyttäen uuden mahdollisuuden.
Aloin kasvamaan kristittynä vähitellen, mutkienkin kautta.
Mutta Jumala on hoitanut ja opettanut minua.
Olen hyvilläni siitä, että olen jo 25 vuotta saanut tuntea Hänet.
Henkilökohtainen tunteminen onkin täysin eri asia kuin se, että -
vain tietäisit tai olisit kuullut Hänestä.
Hämmästelen sitä, millä tavalla Jumala tarttui Sinuun ja -
veti puoleensa, ei-kristitystä perheestä olevan tytön.
Se on fantastista ja suurenmoista!
Ja tämä tapahtui jo 13-vuotiaana.
Tekemäsi päätös on varmaan varjellut sinua paljolta.
Juuri niin - olen kokenut Jumalan armoa suhteessa siihen,-
millaista elämäni olisi voinut olla ellen olisi löytänyt Häntä.
Kiitos Jumalalle!
Muitakin oleellisia asioita on sinulle tapahtunut melko nuorena.
Sinulla on perhe ja lapset - kuinka aviopuoliso löytyi?
Hänkin odotti minua kirkossa.
Melko pian tapasin kirkossa tulevan aviomieheni.
Lauloimme samassa kirkkokuorossa.
Olin 14-vuotias ja hän melkein 17-vuotias - olimme tosi nuoria.
Tavallisesti niin nuorena alkaneet suhteet eivät kestä.
Totta puhuen, ei meidänkään suhde heti ottanut tuulta purjeisiinsa.
Kun etsii itseään, sitä katsoo vasemmalle ja oikealle miettien,-
onko tämä varmasti se oikea? Meidänkin tiemme erkanivat aluksi.
Mutta kun Jumala jotakin yhdistää, on se yhdistetty.
Löysimmekin toisemme pian jälleen, edelleenkin hyvin nuorina.
Olin 17-vuotias eli iässä, jossa koulunkäynti lopetetaan.
Tunsimme silti, että haluamme perustaa perheen ja olla yhdessä.
Avioiduimme varhain ja liittomme on jo kestänyt lähes 20 vuotta.
Ihanaa, että rinnallani on seissyt uskollinen ja luotettava mies.
Tosin me kaikki teemme joskus virheitä emmekä ole täydellisiä.
Muttä hän on seissyt vierelläni -
antaen minun kasvaa ja kehittyä. Tunnen sen suurena etuoikeutena.
Olitte tosi nuoria avioituessanne, sinä vain 18-vuotias.
Yhteiskuntamme mukaan -
18-vuotiaalla on täysi-ikäisen oikeudet ja velvollisuudet.
Ollessani itse 18-vuotias, en tuntenut olevani aikuinen ja kypsä.
Moni asia oli todellisuudessa vasta kehittymässä.
Teilläkin oli varmaan nuorina ja vasta naimisiin menneinä -
ajanjakso, josta Jumala alkoi teitä kasvattamaan ja opettamaan.
Olitte molemmat kristittyjä ja tukeva perusta oli olemassa.
Meillä oli tahto yrittää elää Jumalan mielenmukaista elämää.
Elämää opitaan elämällä - niin on ollut myös meillä.
Siihen on kuulunut sekä tuskallisia kokemuksia että hyviä hetkiä.
Jälkeenpäin ajatellen, ensimmäiset vuodet eivät olleet helppoja.
Tiedän myös, että -
monet ovat tukeneet yhteiselämäämme esirukouksin.
Jumala tietää kaiken ja Hän näkee ihmisten sisimpään asti.
Välillä emme käsittäneet, kuinka selvisimme vaikeista hetkistä.
Olen nähnyt, kuinka meitä on kannettu ja varjeltu.
Tämän päivän avioliitot eivät kestä helposti - suurin osa särkyy.
Siksi kiitän Jumalaa ajatellen, etten ole ansainnut tätä.
Kyse ei ole siitä, että olisin ollut superhyvä puoliso.
Olemme työskennelleet sen eteen.
Jumalan armo on ollut yllämme, ja se tekee kiitolliseksi ja nöyräksi.
Kyse on Jumalan työstä ja armosta, ja kunnia siitä kuuluu Hänelle.
Ette olekaan enää vain kaksin, vaan teillä on myös lapsia.
Minkälaiset lapset teillä on?
Meillä on 5 hengen perhe.
Ensimmäinen poikamme Daniel syntyi melko pian avioitumisen jälkeen.
Hän on jo 18-vuotias ja aloittamassa elämisen omillaan.
Ilokseni hän on löytänyt Jumalasta tukipilarin elämäänsä.
En voi pitää sitä omana ansionani, vaan se on pikemminkin tapahtunut -
vanhempina tekemistämme virheistä huolimatta.
Jumala tuli hänen sydämeensä -
ja olen siitä tosi kiitollinen. Tämä poika ilahduttaa minua paljon.
Keskimmäinen poikamme on 9-vuotias, ilopilleri ja perheemme aurinko.
Lisäksi on suloinen ja kauan odotettu, alle 3-vuotias tytär.
Nyt tuntuukin siltä, että lapsissa olen saanut kaiken kaipaamani.
Muistellessamme lapsuuttasi näemme, että Jumala uudistaa ja vapauttaa.
Hän haluaa perheen avulla osoittaa luonteensa ja -
täyttää hyvyydellä, antaen lapsemme meille lahjaksi.
Kerroit, että vanhempasi eivät olleet kristittyjä.
Se, mitä nykyään teet työksesi, liittyy nähtävästi lapsuuteesi.
Minkälaista oli, ennen kuin Jumala 13-vuotiaana tuli ja pelasti sinut?
Ennen sitä elitte ehkä ilman Jumalan apua ja läsnäoloa?
Vanhempani olivat melko iäkkäitä.
He olivat rakastavat vanhemmat, mutta siltikin -
tajusin, etten tunnetasolla ollut heidän kanssaan kovin läheinen.
Ikäero 7 vuotta vanhempaan veljeeni tuntui liian suurelta.
Minulla ei ollut sellaista yhteenkuuluvaisuuden -
tunnetta, minkä perheessä voi saada yhdessä tekemisen kautta.
Kasvoin ennemminkin ikään kuin perheen ainokaisena lapsena.
Vanhemmillani oli omat tekemiset, minä yritin jotenkin pärjätä yksin.
Arvottomuuden tunne on seurannut minun myöhempäänkin elämääni.
Alitajuntainen tunne: "Jumala, merkitsenkö jotakin myös Sinulle?".
Olen tajunnut, etten aina ymmärrä -
kuinka tärkeä, ainutkertainen ja erityinen olen Jumalalle.
Tekemiseni eivät ikään kuin ole tärkeitä eivätkä onnistu,-
kenties johtuen sivullisuuden tunteesta perheessäni.
Tiedostamattani, tunne on alitajunnassani ollut vuosia.
Varttuessaan ihminen kypsyy, ja siihen kuuluu myös kriisejä.
Kriisit vievät meitä eteenpäin ja voimme analysoida aiempaa elämää.
Ajauduin elämässäni melko syvään kriisiin noin 20-vuotiaana.
Tunsin, etten osaa mitään enkä ole minkään arvoinen,-
en kelpaa, olen menettänyt suunnan ja olen ruma.
Huonosta omanarvontunnosta johtuvat ajatukset valtasivat minut.
Olin pitkään hädässä tunteineni, joita en osannut pukea sanoiksi.
Tämä vaikutti myös avioliittooni.
Jos ei itseensä ole tyytyväinen,-
on rakkautta vaikea antaa ja vastaanottaa.
Ajanjakso ei ollut valoisa, mutta se osoittautui tarpeelliseksi.
Syvän kriisin aikana, kävin sattumalta Tallinnassa -
erään miellyttävän pastorin pitämässä kokouksessa.
Jäin keskustelemaan hänen kanssaan, jolloin hän puolivahingossa -
kosketti arkaa kohtaani tietämättä,
että kamppailen syvällisesti huonon minäkuvani kanssa.
Hän repi kelpaamattomuuden ajatuksiini liittyvät haavat auki.
Se teki kipeää, mutta siitä alkoi paranemisen tie -
jolla pikkuhiljaa analysoimme ajatuksiani ja elämäämme.
Aloin paranemaan, vaikka toki se otti aikaa.
Kunnes kerran kohtasin Jumalan hyvin erityisellä tavalla.
Olin rukouksessa, ja minulla oli Jumalalle konkreettinen kysymys.
Se ei liittynyt henkisiin ongelmiin vaan ihan maallisiin asioihin.
Yhtäkkiä kuulin Jumalan puhuvan, hiljaa ja kuiskaten.
Juuri kuiskaten Jumala puhuu meille päivittäin sen, mitä haluaa.
Se oli täysin odottamatonta.
Hän puhui siitä, kuinka ihana ja kaunis olen Hänen mielestään,-
ja kuinka pyhä nainen on kaunis.
Sain kokea, kuinka tärkeänä Jumala pitää sitä, että tunnemme itsemme -
rakastetuiksi, arvokkaiksi ja ainutkertaisiksi.
Se on tärkeätä paitsi itsellemme, myös Jumalalle.
Tämä liittyy muuhunkin, sillä olen koko ikäni kaunistanut naisia.
Toimin lapsuuteni unelma-ammatissa eli kosmetologina.
Omaksuin tämän ammatin, jota tein ilolla vuosikausia.
Toiveenani oli voida välittää naisille sitä, että he -
tuntisivat itsensä erityisiksi ja kauniiksi poistuessaan luotani.
Eihän ole salaisuus, että hyvä ulkonäkö kohottaa itsetuntoa.
Vuosien varrella aloin kiinnittämään huomioni -
näiden naisten murheisiin, epäilyihin ja pelkoihin.
Rentoutuneessa tilassa on helppo avautua ja kertoa huolistaan.
Kuulin paljon ja näin, kuinka rikki monet olivat hengessään.
Huomasin, että menestys ja ulkoinen kauneus -
eivät auta mitään, ellet tunne myös sisäisesti olevasi sellainen.
Oleellista on sisäisesti tuntea ja tunnistaa oma kallisarvoisuutensa.
Toisen ihmisen kehut eivät auta, vaan tämä on ymmärrettävä itse.
Mutta mistä saada uskoa itseensä? Omanarvontuntoa on vaikea muuttaa.
Ainakin aikuisella, on väärä minäkuva iskostunut tosi syvään.
Eteen lyödyt tosiasiatkaan eivät kumoa omaa, juurtunutta käsitystä.
Sellaisen ihmisen minäkuvan muuttaminen ei ole helppoa.
Kunnes ymmärsin, että Jumala voi rakkaudessaan tulla ja -
suoristaa sisältä päin meidän ehkä jo lapsuudessa saadut lommomme.
Jumalalla on voima tulla sisäämme -
parantamaan lommomme ja haavamme.
Hän tulee, kun sallimme sen ja luotamme Häneen.
Tämän tajuaminen johti minua eteenpäin - naisten palvelemiseen.
Aloin kaivata mahdollisuutta saada välittää naisille -
Jumalan rakkauden suomaa arvokkuuden tunnetta.
Olevisten kirkossa alettiin pitämään -
jumalanpalveluksia erityisesti naisille noin 10 vuotta sitten.
Halusin mukaan toimintaan, jossa -
olemme vähitellen yrittäneet jo vuosia palvella naisia.
Naisten kanssa keskustellessa ja heitä seuratessa, vaivun sääliin.
Näen joukoittain lahjakkaita, koulutettuja ja viisaita naisia,-
joilla olisi paljon antaa muille.
Syystä tai toisesta he ovat niin kahlehdittuja, etteivät tee mitään.
He eivät myöskään uskalla elää, eivätkä kurottautua -
Jumalan puoleen saadakseen sitä hyvää, mitä Hänellä on antaa.
Toiveenani onkin voida jakaa naisille tätä puuttuvaa rohkeutta.
On mukava kuulla, kuinka lapsesta asti unelmanasi oli -
tehdä naisista ainutlaatuisia ja kauniita.
Nyt on Jumala kutsunut sinut tekemään vieläkin syvällisempää -
työtä, jotta naiset löytäisivät sisäisenkin kauneutensa.
Ulkoinen ja sisäinen kauneus yhdessä antavat naiselle hehkua.
Toivoisit Jumalan saavan meissä tilaa sisäiselle parannustyölleen.
Hän voisi parantaa vääristyneet minäkuvamme, jotta -
näkisimme itsemme sellaisina kuten Hän meidät näkee.
Mitä toivoisit tulevaisuudessa kuuluvan naisten elämään?
Kaikki pohjautuu tietysti persoonaan.
Kaipaan sitä, että kaikki uskovat naiset -
rohkenisivat etsiä ja löytää -
sen osan, jonka Jumala on juuri heille antanut.
On tosiasia, että jokaisella naisella on varmasti -
ihan oma tehtävä, rooli ja kutsumus.
Jokaisella ihmisellä maan päällä on oma ainutlaatuinen osa ja tie.
Jumalan Sanan mukaan on Hän nähnyt meidät jo,-
kun vasta olimme iduillamme ja määrännyt kaikista elinpäivistämme.
Hän kaipaa ihmistä yhteyteensä, elämään täysiarvoista elämää.
Etenkin tämä, on kaiken perustana.
Olenkin rukoillut Jumalaa - myös monien naisten puolesta - että -
"voisimme löytää sen, mitä Sinulla Jumala, on meille antaa."
"Jumala, minkälaisena minut näet?"
Jumala näkee meidät toisenlaisin silmin, kuin me itse.
Me katsomme maallisin silmin.
"Jumala - näytä minulle, minkälaisena Sinä minut näet?"
"Ole hyvä ja heijasta itseäsi."
Raamattu sanoo, että kun katsomme Kristukseen,-
heijastavat kasvomme Hänen kirkkauttaan.
Siksi kysymme: "Rakas Jeesus, voitko näyttää minkälainen olen?"
Siitä saa alkunsa myös paraneminen.
Löytäessäni sisäisen minäni, voin jälleen olla sinut itseni kanssa.
Ja tiedän, etten ole sattuma enkä erehdys, vaan -
sellainen, jollaiseksi Jumala loi.
Eräs tunnettu ajattelija on sanonut näin kauniisti:
"Katsoessasi aamulla peiliin, näet siitä Jumalan runon".
Mietit ehkä, ettei Hän runoile.
Mutta punoessaan juuri sinut, teki Hän sen tietoisesti.
Olet ihmismuotoon valettu, kaikkivoipaisen Jumalan luomus.
Peilistä ymmärrät olevasi Jumalan luomus ja runo - ihana ajatus!
Olen uniikki ja ainutkertainen.
Lahjani, taitoni ja tekemiseni ovat ominaisia vain minulle.
Syvä henkilökohtainen suhde omaan Luojaan -
antaa hyvän, tyydyttävän elämän. Olen onnellinen Jumalani kanssa.
Minkälainen vanhempi ei haluaisi, että lapset ovat onnellisia?
Jos onnistumme löytämään osamme, voimme antaa maailmalle enemmän.
Voimme täyttää unelmiamme.
Minkälainen maailma olisikaan, jos jokainen ihminen löytäisi -
oman paikkansa ja työnsä.
Nykyään vain pieni osa ihmisistä on rohjennut toteuttaa unelmansa.
Enemmistö seuraa heitä sivusta, huokaillen ja miettien, että:
"Ajatella, mitä tuokin tekee!"
Mutta kaikilla on oma osansa. Se voi olla pienempi tai helpompi,-
iästä ja voimista riippuen, mutta se on tärkeä ja Jumalalta saatu.
Voisitko rukoilla katsojiemme puolesta tuon saman rukouksen?
Moni katsoja on luultavasti samaistunut tarinaasi.
Rakas Isä. Kiitämme Sinua -
siitä, että olet luonut meidät ja antanut syntyä tähän maailmaan.
Ja siitä, että emme ole täällä sattumalta emmekä vahingossa.
Jumala, olet antanut jokaiselle oikeuden olla täällä maailmassa.
Olet rakastanut meitä, ja Sinulla on jokaista varten oma suunnitelma.
Pyydämme, että katsojat ja kuuntelijat saisivat -
kokea Sinun puhuvan heille henkilökohtaisesti, ja että -
ilmaisisit tahtosi, toiveesi, suunnitelmasi,-
ja Sinun unelmasi, Jumala - jotta voisimme yrittää täyttää niitä.
Sinulla on valta, voima ja rakkaus meidän muuttamiseksemme.
Vain Sinä voit sen tehdä. Pyydän Sinua Herra näyttämään meille,-
kuinka paljon rakastatkaan meitä.
Kiitos Sinulle Jeesus, aamen.
Kiitos Helina, kun olit kanssamme. Kiitos myös katsojille seurasta.
Muistathan, että Jumalalla on suunnitelma juuri sinua varten.
Suomennos: Irene Tarkka