JUMALAN JUOKSUTYTÖT VIROSSA
Tervehdys, rakas katsoja ja tervetuloa ohjelmaan!
Hyvä Jumalamme on kutsunut meitä juosutytöikseen ja -pojikseen.
Meidän kiinnostava vieraamme on vaimo, äiti, Jumalan lapsi ja -
puolisonsa tavoin Tallinnan Uuden Elämän seurakunnan pastori.
Tervetuloa ohjelmaan, Kertu Toots!
Kiitos, on ilo olla sinun, verraton Jumalan nainen, -
vieraanasi ohjelmassa.
Kertoisitko heti aluksi, että miksi haluat toimia pastorina.
Olette miehesi kanssa molemmat pastoreita.
Tuo on hyvä kysymys.
En olisi koskaan kuvitellut, että minusta tulisi pastori.
En ole myöskään sitä erityisesti tahtonut.
Jumala on itse tuonut toimen elämääni.
Melkein 27 vuotta sitten tulin uskoon ja -
annoin elämäni ja sydämeni Jeesukselle Olevisten kirkossa.
En ole kotoisin uskovasta perheestä.
Aloin seuraamaan Jeesusta päivä kerrallaan.
Luin Raamattua päivittäin.
Rukoilin ja etsin keinoja miten voisin jakaa Hänen -
ilosanomaansa ja rakkauttaan ihmisille, -
jotka Jumala tielleni johdatti: metsässä, kadulla, työpaikalla.
Kaikkialla.
Olen kohdannut monia hengellisiä ihmisiä, -
jotka ovat vastaanottaneet Kristuksen ja seuranneet Häntä.
Välitän heistä edelleen.
16 vuotta sitten minut ja puolisoni siunattiin pastorin toimiin.
En olisi ikinä uskonut minusta tulevan pastori!
Niin elämä kuljetti.
Paavali sanoi tämän olevan kaunis työ.
Olen lapsesta asti tiennyt, että työni tulee olla ihmisläheistä.
Ihmiset ovat aina vetäneet minua puoleensa.
Olen tuntenut rakkautta ja myötätuntoa ihmisiä kohtaan.
Niin, tänäpäivänä olet pastori.
Jumala on siten vaikuttanut sinun ja puolisosi elämään.
Olette saaneet tämän lahjakkuuden Häneltä jo lapsina.
Sen, että ihmiset elämän- kohtaloineen kiinnostaa teitä.
Sellainenhan on paimenen ja pastorin sydän.
Korkein paimenemme on rakastava ja huolehtiva Jeesus Kristus.
Hän koskettaa sydäntä.
Pastorin työtä tehdään aina yhdessä Kristuksen kanssa.
On helpottavaa tuntea, että päävastuu on Kristuksella.
Seurakunta on Hänen ja Hän vastaa siitä.
Me pastoritkin olemme Hänen omiaan, kuten lapsemme, -
läheisemme ja kaikki veljemme ja siskomme.
Me kaikki olemme Kristuksen lapsia, Hänen laitumensa lampaita.
Kaikki Kristuksen lampaita.
Mitä ajattelet siitä, että monet pastorit Eestissä -
ja muualla maailmassa kärsivät työuupumuksesta?
Yksi syy uupumiseen on se, että tehdään työtä omin voimin.
Mistä sinä saat voimaa työhösi?
Eräs hyvä pastori kysyi meiltä hiljattain Tallinnassa, -
että mitä seurakuntaamme kuuluu -
ja miten on työhyvinvointimme ja jaksamisemme laita.
Luulen jaksavamme, koska teemme työtä ennen kaikkea Herralle.
Koemme olevamme kanavia, joiden kautta Hän voi toimia.
Olemme Herran lapsia, joita Hän käyttää apunaan.
Jeesus sanoi selkeästi kuolemansa ja ylösnousemuksensa jälkeen -
Pietarille, että jos rakastat minua pidät huolta lampaistani.
Tuolloin Pietari ei ollut vielä Jerusalemin seurakunnan vanhin.
Pietarihan oli yksi opetuslapsista, joka kielsi Herran kolmesti.
Silti Jeesus valoi Pietariin voimaa ja täytti Pyhällä Hengellä.
Noustuaan kuolleista Kristus kokoontui opetuslapsineen -
Genesaretinjärven rannalla.
Jeesus kääntyy Pietarin puoleen sanoen, että jos rakastat minua -
hoida ja ruoki lampaitani kuten paimenen tulee.
Uskon, että meidät kaikki on tarkoitettu toistemme paimeniksi.
Jos rakastat Herraa, rakastat myös hänen lapsiaan.
Meidän tulee kantaa huolta toisistamme, -
sillä olemme lopulta samassa veneessä.
Olemme kaikki Jumalan poikia.
Olemme samaa ihoa; yhden kohdan hoitaminen palvelee kokonaisuutta.
Yhden kärsimys on kaikkien murhe.
Tässä mielessä pastori ei poikkea seurakuntalaisesta.
Jokaista Jeesuksen seuraajaa ja Jumalan rakastajaa on kutsuttu -
paimeneksi, vaikka toisille on annettu työhön erityislahjakkuus.
Nykypäivänä kehotus lähimmäisenrakkauteen -
kuulostaa radikaalilta.
Elämme kovin itsekeskeisessä maailmassa, missä kaikki -
ajavat takaa omaa etuaan lähimmäisestään välittämättä.
Kristillisyys ja se paimenen, Jeesuksen, sydän vaatii -
itsekkyyden vastakohtaa:
Rakasta lähimmäistäsi niin kuin itseäsi!
Se on radikaali vaatimus nyky-yhteiskunnassa.
Upeaa, että Hänen rakkautensa muuttaa tänäänkin -
katselijoitten sydämiä, kuten on muuttanut meidänkin sydämiämme.
Palatkaamme nyt ajassa taaksepäin -
aikaan, jolloin aloit seuraamaan Jeesusta.
Olisi kiinnostavaa kuulla, miten kohtasit Jumalan.
Kertoisitko siitä?
Se on jännittävä tarina siksi, että olemme puolisoni kanssa -
kumpikin kotoisin ei-uskovasta perheestä.
Lapsuudessa emme tienneet Jumalasta mitään.
Jos jotain kuulimme, oli se jumalanpilkkaa.
Noin 7-vuotiaana mennessäni kouluun sydämeni täytti -
valtava jano ja todellisen rakkauden nälkä.
Rakkauden, mikä ei muutu, katoa, eikä haihdu pois.
Sellaisen rakkauden nälkä, mikä kestää vaikeatkin ajat.
Ehkä eräs tapahtuma sysäsi minut tosissani etsimään jotain pysyvää.
Se oli vanhempieni rakkaudella solmitun liiton mureneminen -
ja rakkauden muuntuminen aloittaessani koulunkäynnin.
En käsittänyt, miten positiivinen asia voi muuttua negatiiviseksi.
Elämässä täytyi olla jotain todellista ja pysyvää!
Etsin ja etsin, mutta -
etsintäni kulminoitui vanhempieni avioeroon.
Ero oli minulle suuri mullistus. Olin tuolloin 11-vuotias.
Romahdin täysin.
Silloin Jumala auttoi minua rakkaan isoäitini välityksellä.
Isoäitini oli runoilija Minni Nurme.
Hän oli varttunut Mulgimaalla uskovassa perheessä.
He todella kunnioittivat Jumalan sanaa.
En ole koskaan tavannut isoisovanhempiani.
He olivat tosiuskovaisia ja isoisoisäni oli kirkon apuopettaja.
Hän toimitti hautajaisia, piti rippikoulua, -
vihki aviopareja ja kastoi lapsia.
Heidän kotonaan palvottiin Jumalan Sanaa.
Isoäitini oli perheen kahdeksas ja nuorin lapsi.
Hän ei ollut omistautunut uskonelämälle, mutta -
nähdessään minun itkevän eroa kolmatta päivää lohduttomasti -
hän lopulta sanoi minulle:
"Tiedätkö Kertu, että meillä on rakastava Taivaan Isä?"
Hän rakastaa jokaista ikuisesti, eikä koskaan hylkää.
Se oli musiikkia korvilleni.
Isoäitini ei kertonut minulle mitään Raamatusta -
eikä Jeesuksesta, Jumalan Pojasta.
Mutta hän opetti Isä meidän -rukouksen.
Siitä illasta lähtien aloin rukoilla hiljaa peiton alla.
En ainoastaan Isä meidän -rukousta, vaan puhuin Taivaan Isän kanssa
sydämestä sydämeen.
Aloin kokea Jumalan rakkautta, läheisyyttä ja johdatusta.
Nimitän vaihetta "peitonalaiseksi jumalsuhteeksi".
Tuolloin muotoutui todellinen isän ja lapsen välinen suhde.
Elämänvaihetta kesti 11-vuotiaasta 17-vuotiaaksi.
Kunnes eräs taiteilija ja uskonsisar -
kutsui minut Olevisten kirkkoon.
Se oli ihmeellistä, sillä kotona minulle ei opetettu, -
ettei ole hyväksi tupakoida, juoda tai pelehtiä poikien kanssa.
Mutta jokin sydämessäni sanoi selkeästi, että -
minä en tarvitse savua, sillä eihän minussa ole savupiippuakaan!
Eikä minun tarvitse juoda ollakseni iloinen -
eikä minun pidä juosta poikien perässä.
Minusta on niin hienoa, ettei Jumala katso ikäämme, -
sukutaustaamme eikä elämäntilannettamme, -
vaan Hän näkee sydämemme, jonka rakkaudenkaipuu täyttää.
Ehkä tuo kaipuu vetää Häntä puoleensa.
On hämmästyttävää, miten Jumala näkee lapsenkin sydämeen -
miten Hän lähestyy, koskettaa ja johdattaa lastakin.
Kyllä, olen todella kiitollinen Hänelle.
Jumala on suojellut minua monilta tyhmyyksiltä ja synniltä.
12. tammikuuta 1985, ollessani 17-vuotias, -
Olevisten kirkon nuortenillassa kuulin ensimmäistä kertaa, -
että tuon saman Jumalan tunsin jo lapsena peiton alla rukoillessani.
Olin tuntenut Hänen suojeluksensa, läheisyyden, rauhan ja armon.
Tuo sama Jumala oli rakastanut minua niin, että oli antanut -
ainokaisen Poikansa puolestani.
Sydämessäni leimahti suuri kaipaus ja kysymys:
Olisiko jotain, mitä minä, pieni tyttölapsi voisin -
puolestani antaa Jumalalle?
Tietysti voidaan vastaavasti kysyä, puuttuuko Kaikkivaltiaalta jotain?
Tai että mitä nuori neito voisi antaa elävälle Jumalalle?
Kun iltahartaus päättyi, tuli luokseni yksi Jumalan sulhanen.
Mies oli Andrus Norak, joka on jo siirtynyt ajasta ikuisuuteen.
Hän kysyi, että haluaisinko antaa sydämeni ja elämäni Jumalalle.
Suora kysymys sai suoran vastauksen:
Tietysti haluan, kovasti!
Niin annoin sydämeni ja elämäni Jumalalle ja -
otin Poikansa, Jeesus Kristuksen, omaan sydämeen ja elämään.
Se oli maailman paras vaihtokauppa!
Olin oikea onnenpekka:
hengellinen isäni Andrus Norak, joka toimi myöhemmin myös -
johtajanani metodistien teologisessa seminaarissa, -
otti taskustaan pienen kuluneen Johanneksen evankeliumin.
Andrus sanoi: "Tiedätkö, Kertu, että tämä on Jumalan Sana, -
Jumalan rakkauskirje sinulle. Ota tämä ja lue."
Sanat koskettivat suunnattomasti sydäntäni ja samassa päätin, että -
elämässäni ei saa olla päivää, jolloin en lukisi Jumalan sanaa.
Muistan, että luin Johanneksen evankeliumin kolme, -
anteeksi, viisi kertaa kannesta kanteen.
Kun viides lukukerta läheni loppuaan -
tunsin, että vasta alan ymmärtää jotain lukemastani.
Aloin rukoilla luettavakseni lisää Jumalan sanaa.
Se oli paljon pyydetty pimeässä kahdeksankymmentä luvun Virossa.
Tuolloin Raamattua pidettiin aarteena ja olin onnekas, -
koska omistin Johanneksen evankeliumin.
Janosin enemmän Jumalan sanaa ja rukoilin sitä hartaasti.
Raamattuhan oli tuolloin kielletty.
Sitä ei voinut kirjakaupasta ostaa, kuten nykyään voi.
Oli suuri ihme, että sait käsiisi evankeliumin.
Sinulla oli nälkä ja jano Jumalan sanaan, pyysit ja rukoilit lisää.
Kuinka Jumala vastasi rukouksiisi? Miten sait Raamatun itsellesi?
Jumala vastasi kahtena eri kertana.
Muistan, miten rukoilin kyynelten kera sydämeni pohjasta -
luettuani viidennen kerran Johanneksen evankeliumia.
Lukukertoihin oli kulunut aikaa noin kaksi kuukautta.
Seuraavana päivänä matkustin bussilla numero 16.
Näin siellä erään keski-ikäisen uskonsisareni, -
jonka olin huomannut käyvän Olevisten kirkon tilaisuuksissa.
Myös hän tunnisti minut, tuli luokseni ja alkoi juttelemaan.
Äkkiä hän kysyi minulta:
"Kuule lapsonen, onko sinulla Jumalan Sanaa?"
Hän ottaa muovipussista pienen käytetyn Uuden Testamentin -
ja sanoo: "Tässä. Ole hyvä ja lue!"
Oiih! Kyyneleet nousivat silmiini ja jalkani olivat pettää.
Mieleeni tuli kaikki, mitä olin edellisenä päivänä rukoillut.
Tunsin syvintä kiitollisuutta.
Nyt sain lukea Uuden Testamentin kannesta kantaan kolme kertaa.
Aikaa näihin lukukertoihin kului puolitoista vuotta.
Sitten koin ymmärtäväni jotain Sanasta.
Kävin toki jatkuvasti seurakunnan tilaisuuksissa, -
toisinaan jopa eläkeläisten hartauksissa, jos aikaa löytyi.
Niitä pidettiin keskiviikkoisin kahdelta; Sanannälkäni oli valtava.
Tahdoin kuulla myös Sanan tulkintaa, sehän on olennaista.
Kolmesti Uuden Testamentin luettuani aloin rukoilla ihmettä:
kokonaista Raamattua.
En muista tarkalleen, ehdinkö rukoilla noin kaksi viikkoa, -
onhan tapahtumasta aikaa 26 vuotta.
Kerran menimme uskontovereiden kanssa Andruksen luokse kylään.
Andruksella oli ystäviä rajavartiostossa.
Se puolestaan antoi mahdollisuuden saada Raamattuja.
Koska rakkaat uskontoverit Suomesta paloivat halusta kertoa ja jakaa -
ilosanomaa myöskin Virolaisille.
Pyhän Henki oli antanut heille viisautta -
pakata vironkielisiä Raamattuja ja muuta hengellistä kirjallisuutta, -
kuten Billy Grahamin teoksia, vesitiiviiksi vakuumiin.
He purjehtivat mahdollisimman lähelle Neuvostoliiton rajaa -
ja heittivät paketit rukoillen mereen Jumalaan luottaen.
Tutkitun tiedon mukaan kaksi kolmasosa kaikesta Suomenlahteen -
heitetystä ajautuu lopulta Viron pohjoisrannikolle.
Niin uskon, että vähintään tuo 2/3 mereen heitetyistä Raamatuista -
ajautui Jumalan voiman ja armon saattelemina Viron rannikolle.
Olin yksi onnellisista, joka sai itselleen upouuden vironkielisen -
Raamatun rakkaan hengellisen isän, Andrus Norakun kautta.
Onko tuo sama Raamattu pöydällämme? Kyllä, se on tuo rakas Raamattuni.
Se kulkee aina mukanani.
Se on mukana perhelomillakin niin merellä kuin mäellä.
Raamattu on palvellut sinua jo 27 vuotta.
Kyllä, tammikuussa tulee 27 vuotta.
Jumalan Sanalla on ollut valtaisa merkitys sinulle kaikkina vuosina.
Miksi Jumalan Sana on niin tärkeä?
Koska Jumalan Sanan kautta on luotu taivaat ja maat.
Jumalan Sanan kautta on meidätkin luotu äidin sisällä.
Jumalan Sana tuli lihaksi 2000 vuotta sitten Israelissa -
eräässä Beetlehemin pienessä tallissa.
Syrjäisessä Beetlehemin tallissa.
Jumalan Sana eli keskuudessamme -
ja voimme tänäänkin tuntea Hänen armonsa, rakkautensa ja -
totuuden ainokaisen Poikansa kautta.
Raamatusta löydämme Jumalan, Jeesuksen ja ilosanoman.
Sieltä löydämme myös suuntaviivat maailmalliselle elämällemme -
Jumalan yhteydessä.
Jumala on valmistanut meidät ja Raamattu on kuin käyttöohjeeksi.
Olisi harvinaisen hölmöä jättää tutustumatta käyttöohjeeseen!
Raamatussa on tuhansia olennaisia kohtia ja elämänohjeita.
Muistuuko mieleesi jokin viime aikoina puhutellut kohta?
Ehkä sellainen, mitä Jumala tahtoisi katselijoille sanoa?
Kun rukoilimme yhdessä ennen ohjelman alkua, -
niin Jumalan Pyhä Henki kosketti syvästi sisintäni.
Sain voimakkaan kokemuksen ja sydämeeni tulivat seuraavat sanat:
Jos tunnet olevasi kuin tulisilla hiilillä, tiedä, että sinä et pala.
Jos tunnet olevasi myrskyävällä merellä, tiedä, että sinä et huku.
Sillä elävä Jumala on kanssasi.
Jeesus on kanssasi.
Hän on Vapahtajasi ja Lunastajasi, käänny Hänen puoleensa.
Pidä Hänestä kaikin voimin kiinni.
Niin on Jumala sanonut, kuten Jesajan kirjasta voin lukea -
43 luvusta ensimmäisen jakeen puolivälistä eteenpäin:
"Älä pelkää, sillä minä olen lunastanut sinut, -
minä olen sinut nimeltä kutsunut; sinä olet minun.
Jos vetten läpi kuljet, olen minä sinun kanssasi, -
jos virtojen läpi, eivät ne sinua upota; -
jos tulen läpi käyt, et sinä kärvenny, -
eikä liekki sinua polta.
Sillä minä olen Herra, sinun Jumalasi, -
Israelin Pyhä, sinun vapahtajasi."
Aamen.
Jokainen meistä kokee elämässään polttavaa tulta miettien, että -
nieleekö tuli nyt kaiken.
Toisinaan koemme olevamme ristiaallokossa.
Mutta hyvä Jumalamme kantaa yli raskaan ajan.
Älä pelkää.
Älä vaivu epätoivoon, vaan ole rohkea.
Herra ojentaa auttavan kätensä.
Hän auttaa kyllä.
Nosta katseesi ylös Hänen puoleensa - sillä he säteilevät riemusta.
Heidän ei tarvitse häpeästä punastua.
Aamen.
Tunnen sydämessäni, että tämä oli tärkeä viesti.
Elämän aallokko koettaa hukuttaa meitä, -
mutta Jumala on suuri, suurempi kuin kukaan.
Suurempi aaltoja tai liekkejä.
Kiitän sinua sanoistasi.
Haluaisitko vielä rukoilla lyhyesti ja siunata katselijoitamme?
Isä, me kiitämme Sinua sydämestämme.
Jeesus Kristus Nasaretilaisen nimessä.
Isä, me kiitämme Sinua, että olet meitä rakastanut -
iankaikkisella rakkaudellasi.
Kiitos, että tulit maailmaan Kristuksessa Jeesuksessa -
kuollaksesi puolestamme, antaaksesi elämäsi, -
lunastaaksesi meidät ja kärsiäksesi puolestamme.
Otit kantaaksesi kaiken pahan, kivun ja tuskan.
Hallelujaa.
Sinä voitit kuoleman ja ylösnousit elämään.
Sinä olet kanssamme.
Olet luonamme, kun tulen kuumuus polttaa, -
kun aallokko näyttää voimansa.
Herra, kiitän sinua.
Rukoilen Sinua, Isä, Jeesuksen nimessä, -
että polta pois kaikki, mikä ei ole kunniaksi Sinulle.
Anna kasvaa sen, mikä tuo kiitosta ja kunniaa Sinun pyhälle nimellesi.
Herra, rukoilen sydämestäni Jeesuksen nimessä, -
anna uuden nälän ja janon nousta -
elämissämme ja sydämissämme Sinun puoleesi.
Jeesus Nasaretilaisen nimessä -
anna Jumalan sanan ja Jeesuksen nimen -
nousta kunniaansa.
Herra, me totisesti kiitämme siitä, että saamme Sinulta avun.
Kaikki, ketkä sinun puoleesi kääntyvät, he säteilevät ilosta.
Heidän kasvonsa eivät punastu, Jeesuksen Kristuksen nimessä.
Aamen.
Kiitos sinulle, Kertu.
Kiitos seurastasi, rakas katsoja.
Ole kokonaisvaltaisesti siunattu, rakastettu ja suojeltu.
Jeesuksen nimesssä.
Suomennos: Maria Peura