JUMALAN JUOKSUTYTÖT VIROSSA Lemme Getter-Bogatkin
Tervetuloa katsomaan ohjelmaa.
Tänään vieraanani on Lemme Getter-Bogatkin.
Hän työskentelee myös TV7:llä.
Tervetuloa, Lemme! - Hei!
Mitkä ovat tunnelmasi tällä hetkellä?
Ihan hyvältä tuntuu.
Aiemmin työskentelit radiossa.
Vuoden verran olet ollut töissä TV7:llä ja ollut suureksi avuksi.
Kerro, mitä työtä teet täällä ja kuinka tulit tänne.
Tänne tuloni on mielenkiintoinen tarina.
Tunsin voimakkaasti, että tämä -
olisi juuri minun oma paikkani.
Yritin päästä tänne töihin, mutta se ei onnistunut.
Se tuntui minusta pahalta.
En vain käsittänyt, miksi en päässyt tänne, -
vaikka oli tämä sisäinen varmuus.
Mutta Jumalalla on kaikille asioille aikataulunsa.
Ajattelin, että voin olla mukana työssä toisella tavalla.
Uskoin Jumalan haluavan niin.
Rupesin kääntämään ohjelmia.
Olitkin pitkään vapaaehtoisena kääntäjänä.
Sinä aikana Jumala puhui sekä sinulle että meille muille, -
että Jumalalla olisi sinua varten toinen tehtävä.
Nyt tarkastan käännöksiä.
Jumalalla oli tässä suunnitelma.
Kun olen itse aiemmin kääntänyt, pystyn olemaan käännöstarkastajana.
Tarkistan TV7:n Viron kanavalla esitettävien ohjelmien käännöksiä.
Tämä on kristillinen TV-kanava.
Tehtävämme on julistaa, että Jeesus on Herra.
Julistamme sekä sanojen että oman elämämme kautta, -
että Jeesus elää.
Olet kertonut, että vanhempasikin -
ovat aikanaan tulleet uskoon.
Kerrotko lapsuudestasi -
ja mitä Jumala silloin sinulle merkitsi.
Minulla oli onnellinen ja värikäs lapsuus.
Minulla on kolme veljeä ja yksi sisar.
Jumala kutsui vanhempani valtakuntansa työhön.
Se tapahtui 1980-luvun lopussa, jolloin Viro oli murroksessa.
Perheeni oli tekemisissä monenlaisten ihmisten kanssa.
Kodissamme tuntui Pyhän Hengen läsnäolo.
Äiti luki Raamattua iltaisin.
Kyyneleet tulevat silmiin, kun sitä ajattelen kiitollisena.
En tiennyt silloin, kuinka tärkeää se olisi elämässäni myöhemmin.
Tunsin Jumalan läsnäolon kotona, -
ja se vaikutti minuun jo lapsena.
Vanhempani loivat lapsille turvallisen kodin.
Toki heilläkin oli ongelmia.
Mutta he eivät koskaan riidelleet lasten kuullen.
He menivät toiseen huoneeseen lukkojen taakse.
He tulivat takaisin sieltä vasta, kun riita oli sovittu.
Se loi turvallisuutta.
Teit jo varhain oman päätöksesi -
lähteä seuraamaan Jeesusta. Miten se tapahtui?
Olen nyt 26, ja päätökseni tein 5-vuotiaana.
Olin jo valmis päätökseen.
Siihen vaikutti erään ulkomaisen pastorin vierailu.
Isän mielestä sillä kyllä ei ollut merkitystä.
Olin varmaan vain itse jo valmis päätökseen.
Äiti muistaa sen myös.
Halusin tehdä julkisen päätöksen.
Tuntuuko tänä päivänä, että se oli todella tietoinen päätös?
Ettei se ollut vain lapsen innokkuutta.
Monesti ajatellaan, että päätöksen voi tehdä vasta vanhempana.
Uskon, että lapset voivat ottaa Jeesuksen vastaan jopa kohdussa.
Ei Raamatussa sanota, että Jumalan voi ottaa vastaan -
esimerkiksi vasta 23-vuotiaana.
Ratkaisevaa on suun tunnustus ja sydämen usko.
Muistan yhä, miten sisimpääni tuli selkeys, kun olin tehnyt -
ratkaisevan päätöksen ottaa Jumala vastaan.
Minäkin uskon, että kun sydämessään uskoo ja suullaan tunnustaa, -
ja ikää on niin paljon, että pystyy sen ilmaisemaan, -
Jumala voi kutsua pieniä lapsiakin.
Sitten tuli elämässäsi kuitenkin ongelmia, -
vaikka perusta oli hyvä ja koti oli uskova.
Koulussa tuli vaikeuksia. Kertoisitko siitä ajasta?
Koulu alkoi erikoisella tavalla.
Perheemme muutti vuodeksi Ruotsiin 1990-luvun alussa.
Vanhempani opiskelivat Uppsalassa Elämän Sanan raamattukoulussa.
Olin esikoulussa, jossa opin -
ruotsin kielen varsin hyvin.
Sain ystäviä ja sopeuduin sinne.
Muutimme sitten takaisin Viroon.
Menin suoraan kolmannelle luokalle, yhden luokan yli -
päästäkseni musiikki- painotteiseen kouluun.
Mutta ei siinä vielä kaikki.
Koulussa sain opiskella musiikkia, joka oli hyvin tärkeää minulle.
Samaan aikaan piti yrittää ottaa kiinni se, -
missä olin jäljessä Ruotsin vuoden jälkeen.
Jouduin ponnistelemaan sekä Viron kielessä että muissa aineissa, -
joissa kolmannella luokalla on paljon opittavaa.
Muutaman vuoden kuluttua minua alettiin -
kiusaamaan pahasti koulussa.
Siinäkään asiassa en ole elänyt tavallista elämää.
Jumala päättää sen, -
millaisiin perheisiin lapset syntyvät.
Joku voi syntyä kadulla, toinen kuninkaan linnaan.
Itse tunnen syntyneeni kuninkaan lapseksi.
Ihmiset ihmettelevät kuninkaan perheen onnellisuutta.
Mutta on myös taisteluita.
On käynnissä hengellinen sota, jossa myös lapset ovat mukana.
Kouluvuodet olivat ankaran sodankäynnin aikaa -
kiusaamisen takia.
Minkä arvelet syyksi, että juuri sinua kiusattiin?
Ehkä siksi, että olin aika itsevarma.
Halusin olla kaikessa mukana.
Se alkoi niin, ettei minulla ollut kavereita koulussa.
Se ei juuri haitannut, koska oli ystäviä seurakunnassa -
ja oli läheisiä sukulaisia.
Mutta sitten alettiin tahallaan jättää joukosta ja tehdä pilkkaa.
Tehtiin listoja siitä, kuka on kivoin ja kaunein, -
ja minä olin aina viimeisenä. Lapset ovat julmia.
Joskus annettiin 1 000 miinus- pistettä ja haukuttiin rumasti.
Lapset osaavat kaikenlaisia ilkeitä sanoja.
Koin hylkäämistä ja sitä, että minussa on jotain syytä tai vikaa.
Vuosikausia minun annettiin ymmärtää niin.
Kotona itkin ja kyselin äidiltä ja isältä, -
miksi minua kohdellaan niin -
ja miten he oikein voivat tehdä sellaista.
Vanhempani eivät luvanneet, että seuraava päivä olisi parempi.
Jos kiusaaminen ei lopukaan seuraavana päivänä, -
se on lapselle traumaattista.
Vanhempani rukoilivat puolestani ja opettivat Jumalan sanaa -
ja yrittivät opettaa taistelemaan.
He sanoivat, että se on minun maailmani nyt, -
mutta on olemassa suurempi maailma.
Yhtenä päivänä isä sanoi minulle: "Lemme, sinä olet hieno tyttö, -
sinua rakastetaan, olet ihana ja kaunis.
Sinussa on kaikkea, mitä kellä tahansa lapsella tarvitsee olla.
Kun lähdet koulusta, sinulle osoitetaan rakkautta."
Se oli kuin oljenkorsi, johon tarrasin kiinni.
En ollut varma, tapahtuisiko niin, -
mutta siitä toivosta aioin pitää kiinni.
Lukioaikana Jumala auttoi, ja tilanne helpottui:
puolet luokasta lähti toiseen kouluun.
Kun oppilaat vaihtuivat, kiusaaminen loppui.
Se oli rankkaa oppia, mutta tänään olet siinä voittajana.
- Kiitos Jumalalle!
Ne vaikeudet muuttuivat sinulle voimaksi.
Pystyt ymmärtämään lapsia ja nuoria, jotka nyt ovat samassa tilanteessa.
Et katso heitä korkeuksista vaan pystyt samastumaan heihin.
Miten suhteesi Jumalaan kehittyi?
Viisivuotiaana en saman tien lähtenyt evankelioimaan kadulle!
Edessäpäin oli se vaikea taistelujen aika koulussa.
Peruskoulun aikaan on herkässä iässä, -
jolloin persoonallisuus muotoutuu.
Siinä iässä lapsen tietoisuus itsestään kehittyy, -
ja syntyy tietoisuus hengellisistä asioista.
Siihen asti lapsi on seurannut toisten mallia, -
eikä hän tiedä, että hänessä on myös henki.
Minä etsin Jumalaa ehkä intuitiivisesti.
Seurakunnassa rakastin ylistystä ja tarvitsin sitä.
Erityisesti kun 9. luokalla oli kaikkein vaikeinta, -
Jumala myös kantoi erityisesti.
Hän veti lähelleen kuin magneetti.
Jumalan läsnäolo voi olla kuin hiljainen ääni tai lempeä kosketus.
Mutta minun elämässäni silloin se oli enemmänkin räiskettä!
Jos olin menossa väärää tietä, Hän veti magneetin tavoin takaisin.
Mutta samalla se oli vapaaehtoista, koska Jumala ei pakota mihinkään.
Taistelujen keskellä Jumala kantoi ja lohdutti erityisellä tavalla.
Ylistys oli sinulle tärkeää.
Millaista elämäsi oli muutoin? Nuorilla on usein kiusauksia, -
kuten juominen tai ihmissuhteisiin liittyvät asiat.
Selvisitkö niistä voittajana?
En ole koskaan käynyt kaverien kanssa juomassa.
Kokemukseni on, että Jumala on piirtänyt rajat elämäni ympärille.
Kun minulla on ollut etsimisen vaiheita, -
Jumala on vain uudelleen piirtänyt näitä rajoja.
Niiden rajojen ylittämisestä seuraisi vain tuskaa.
Rajojen tarkoitus on suojella minua.
Peruskoulun ja lukion aikaan Jumala puhui unien ja ylistyksen kautta.
Sain todella kokea, että Jumala on persoona.
Hän ei ole epämääräinen kosminen olento.
Hän ei ole harhakuva.
Jumala on elävä ja tunteva persoona.
Jumalalla on sydän.
Se lohdutti minua.
Samaan aikaan olin kuitenkin Jumalan edessä murtunut.
Ehkä muuten olisin voinut ylpistyä ja ajatella, -
että olen pastorien lapsi enkä ole tehnyt suuria syntejä.
Ajattelisin vain ottavani Jeesuksen joskus alas hyllyltä, kun tarvitsen.
Mutta silloin ymmärsin, että Jumala on kaikkein tärkein.
Siinä iässä pojat alkavat kiinnostaa.
Sain kutsuja juhliin.
Kävin koulun juhlissa ja joskus halusin kokeilla jotain, -
mikä ylitti rajani. 15-16- vuotiaana pojat kiinnostavat.
Haluaa tapailla ja pussailla poikia.
Voi myös tehdä mieli kokeilla tupakkaa.
Paljon sellaisia asioita, jotka eivät ole hyväksi.
Se on ylimenoaikaa lapsuudesta nuoruuteen.
Se on kuin tunneli, jossa kuulee sisällään ristiriitaisia ääniä.
Aina kun menin hieman yli rajan, ääni sisälläni sanoi:
"Et tiedä, mitä olet tekemässä. Lopeta heti!"
En ymmärtänyt, että se oli Pyhä Henki.
Luulin, että minussa oli jotain vikaa, -
kun itse rikoin kaikki kauniit romanssini.
Ajattelin asioita mielessäni ja Pyhä Henki tuli armossaan avuksi -
sanoen: "Voi, pieni tyttö. Tällä tavalla ei kuulu tehdä."
Olen onnellinen siitä huolenpidosta.
Ylistys on ollut sinulle suurena lohtuna, -
ja musiikki on aina ollut sinulle tärkeää.
Ylistysmusiikki kuuluu elämääsi edelleen.
Siinä on valtava voima.
Niinpä pyydänkin, Lemme, laula ja soita meille eräs oma laulusi.
Haluan vielä sanoa, että jos ei ole tottunut käymään seurakunnassa, -
laulun sanat voivat tuntua vaikeatajuisilta.
Mutta laulan Kristuksen verestä siksi, -
että Hän antoi elämänsä meidän edestämme.
Jumalan luomassa maailmassa -
Hänen verensä on meidän henkemme hinta.
Hänen verellään on maksettu syntivelkamme.
Sen vuoksi laulan Kristuksen verestä.
Hän todella vuodatti jokaisen veripisaransa.
Kuinka kiittäisin sinua
siitä mitä teit
Olet vapauttanut minut
pimeyden vallasta
Tahdon seurata sinua
tällä kaidalla tiellä
Herra, opeta minua
sydämeni huutaa puoleesi
Halleluja
Vuodatit veresi
Halleluja
Vuodatit veresi
Kuinka kiittäisin sinua
siitä mitä teit
Olet vapauttanut minut
pimeyden vallasta
Tahdon seurata sinua
tällä kaidalla tiellä
Herra, opeta minua
sydämeni huutaa puoleesi
Halleluja
Vuodatit veresi
Halleluja
Vuodatit veresi
Jeesus
Vuodatit veresi
Halleluja
Vuodatit veresi
Kiitos, Lemme.
Se on sinun vapautesi laulu.
Jeesus on Vapahtaja. Hänen veressään on valtava voima.
Jumala on opettanut sinulle, mitä on todellinen vapaus.
Uskonto ja usko ovat eri asioita.
Usko on todellinen suhde Jumalaan.
Mitä usko sinulle merkitsee?
Pähkinänkuoressa sanottuna: Jumala antaa viisautta.
Voi käydä kirkossa ja noudattaa sääntöjä -
tuntematta Jumalaa henkilökohtaisesti, -
tuntematta Häntä, joka on kaikkialla ja joka on luonut kaiken.
Ei ole kyse kuivasta ja hengettömästä uskonnosta.
Välillä on vaikea ymmärtää sellaisia seurakuntia, -
joissa korostetaan suorituksia ja perinteisiä käytäntöjä.
Eivät ne ole paha asia, mutta emme saa Jumalalta -
mitään vain niiden perusteella.
Jumala ottaa meidät vastaan sellaisina kuin olemme, -
Isän tai ystävän tavoin.
Jos olemme rikkoneet Häntä vastaan, -
Hän tahtoo meidän itkevän sylissään.
Kun olemme eksyneet, Jumala tahtoo meidän pyytävän apua Häneltä.
Jumalalla ei ole mitään tekemistä pelkän uskonnon kanssa.
Uskon ja uskonnon välillä on suuri ero.
Mutta Raamattu lupaa, että joka etsii, se löytää.
Jos vilpittömästi etsii Jumalaa, Hän tulee puolitiehen vastaan.
Jotkut nostavat kädet ylistäessään, toisille se ei merkitse mitään.
Uskonnonharjoituksen tapa voi siis vaihdella, -
mutta sillä ei voi määritellä muiden ihmisten hengellisyyttä.
Kun on elävässä uskossa, Jumalan Henki vaikuttaa sisällämme.
Se on kulkemista Jumalan kanssa sillä tiellä, jolle Hän kutsuu.
Omin voimin emme siihen pysty.
Se on ihmeellinen tie.
Aina ei ole niin helppoa.
Kun etenee pitemmälle, hinta voi olla korkeampi.
Vuorelle kiipeäminen on raskasta.
Mutta sieltä ylhäältä näkee kauemmas kuin alhaalta.
Sillä tiellä kohtaa Jumalan syvällä ja hienolla tavalla.
Olet siis onnellinen siitä, mihin Jumala on sinut kuljettanut.
Koet olevasi vapaa.
Ehdottomasti. Tunnen olevani kuin kuoriutumassa oleva linnunpoikanen.
En enää määrittele sitä, millainen minun pitäisi olla -
ja mitä Jumalan pitäisi elämässäni tehdä.
En pyri itse ottamaan Jumalan paikkaa elämässäni.
Päästän vain irti.
Jumala tietää paremmin, mikä minusta on tarkoitus tulla.
Tunnen sen vapauden usein hiljaisessa rukouksessa kotona -
tai kun olen ylistyksessä kahdestaan Isän kanssa.
Se Jumalan läheisyys ei tunnu suuressa joukossa, -
jossa minulle kerrotaan, millainen pitäisi olla.
Ohjelma-aikamme loppuu kohta, mutta vielä eräs asia.
Onko mielessäsi jokin rohkaiseva sana joillekin katsojillemme?
Se ajatus tuli sydämelleni, että kaikille on tapahtunut asioita, -
jotka ovat haavoittaneet meitä.
Me kaipaamme syvästi myös Jumalan läheisyyttä -
ja pohdimme sisällämme, voiko siihen kaipuuseen olla vastausta.
Katsojille haluaisin sanoa, että Jumala on todellinen.
Jos etsit Häntä, sinä löydät Hänet.
Jos etsit Jumalaa ja elämän tarkoitusta, -
uskon, että Jumala on asettanut sen kaipauksen sinuun.
Kun löydät Hänet, muutkin asiat alkavat selvitä elämässäsi.
Jumala on todellinen, ja Hän on voimallinen.
Olen täysin samaa mieltä. Kiitos, että olit kanssamme tänään.
Ja kiitos sinulle, rakas katsoja.
Ole siunattu. Jeesuksen nimessä.
Suomennos: Marita Jaakkola