Israel ― Lähi-idän ainoa demokratia.
Jerusalem ― maailman kiistellyin kiinteä omaisuus.
Juudea ja Samaria ― maailman "Länsirannaksi" tuomitsema.
Mediassa toimittajat peittelevät sitä.
Tositarinoita oikeista ihmisistä: isistä, äideistä, lapsista, perheistä.
He ovat Israelin sydänmaiden ihmisiä.
Matka jatkuu Joosuan ja Kaalebin raportilla.
JOSHUA JA CALEB ISRAELIN SYDÄNMAILLA
YOSSI MAIMON
On upeaa istua kanssasi kuistillasi.
Kuisti on minulle tärkeä. Olimme vaimoni kanssa täällä häämatkalla.
Nyt, kolme vuotta myöhemmin, kuulemme tarinasi.
Onko siitä jo kolme vuotta? Aika rientää. - Niinpä.
Tarinasi on minusta uskomattoman hieno.
Olen ollut retkilläsi lukemattomia kertoja -
ja kuullut sinun kertovan Samariasta.
Vasta hiljattain kuulin retkelläsi sinun tarinasi.
Joshuan kanssa koimme, että tämä uskomaton juttu pitää saada taltioitua.
Miten kauan perheesi on asunut Israelissa? Synnyit Jerusalemissa.
Nyt asutte Ma'ale Levonassa. Kerro alusta asti.
Vanhempani muuttivat Tunisiasta vuonna 1947, -
vuosi ennen Israelin itsenäistymisjulistusta.
Ja...
Tunisiaan he muuttivat Espanjasta.
Espanjaan he olivat muuttaneet muualta Euroopasta.
Pidä mielessäsi, että juutalaiset vaelsivat paikasta toiseen.
Se oli periaatteessa perheemme viimeinen diasporapaikka, -
Tunisia.
Vanhempani omistautuivat sionismin aatteelle.
Isä omisti ison tehtaan Tunisiassa.
Tehdas tuotti merkittävästi rahaa.
Samana päivänä, jona isä sai luvan muuttaa Israeliin, -
hän teki jotain, mitä voi pitää täytenä hulluutena.
Hän meni veljensä luo ja luovutti tälle tehtaansa avaimet.
"Jatka sinä tehtaan toimintaa. Minä muutan Israeliin."
Veli ihmetteli: "Muutat Israeliin! Mitä tarkoitat?"
Isä vastasi: "Minä teen alijan.
Menen Israeliin. Sinne -
minä kuulun."
Hän oli kuin järkkymätön kallio -
tämän päätöksen suhteen. Kukaan ei voinut kääntää hänen päätään.
Kun laiva oli valmis, hän nousi siihen. Kaikki jäivät itkemään.
"Mitä sinä teet meille? Miten voimme jatkaa tästä?" Hän oli perheen tuki.
Hän sanoi: "Se on helppoa. Tulkaa tekin Israeliin."
Hän teki alijan.
Sodan jälkeen hän etsi asuntoa. Hän löysi talon ei-kenenkään-maalta -
Jordanian ja Israelin väliltä.
Siinä talossa -
oli katto. Katto oli siihen aikaan -
hyvin arvokas. Siinä talossa minä synnyin.
Jotta saisitte hieman tuntua siitä, millaista elämämme oli siellä, -
Israelin ja Jordanian rajalla: -
Äiti kertoi, että jordanialainen sotilas läheisellä vartioasemalla -
tapasi väläytellä valoa peilillä. Heidän piti kaivautua piiloon talossa, -
jotta heitä ei ammuttaisi. Sellaista elämä oli. Kolmen vuoden jälkeen -
äiti ei enää kestänyt sitä.
Aamuisin miehet lähtivät töihin. Naiset jäivät yksinään kotiin.
Se oli todella rankkaa. Kolmen vuoden jälkeen äiti vaati, että muutamme.
He muuttivat toiseen paikkaan Jerusalemissa.
Synnyin Jerusalemissa. Pidän itseäni jerusalemilaisena.
Silloin Jerusalem oli pikkukaupunki.
Vitsailimme, että viiteen mennessä koko kaupunki hiljenee.
Kaikki tunsivat toisensa.
Se tunnettiin outona ja vaarallisena paikkana vuoteen 1967 asti.
Vuonna 1967 Israel vapautti Itä-Jerusalemin ja koko Länsirannan.
Meidät viskattiin eri planeetalle.
Eri planeetalle. Jerusalemia alettiin jälleenrakentaa aivan hulluna.
Asukasluku alkoi kasvaa 60 000:sta. Nykyään asukkaita on kohta miljoona.
Ajattele! Jerusalemissa pian miljoona asukasta! Nyt asukkaita on 850 000.
Määrä kasvaa. Kaupunki on täysin muuttunut.
Kun nykyään menen Jerusalemiin, -
etsin aina ensimmäisenä Jerusalemia, jonka minä tunnen. Se on vaikeaa.
Minkä ikäinen olit vuoden 1967 sodan aikoihin?
Sota puhkesi kesäkuussa.
Elokuussa vietin bar mitsvaa.
Olin ensimmäisiä poikia, joiden bar mitsvaa vietettiin muurilla.
Juutalaiset eivät olleet voineet tehdä sitä 2 000 vuoteen.
Siihen aikaan -
minulla ei ollut aavistustakaan siitä. Ajattelin: "Hoidetaan tämä nyt."
Nykyään aina kun ajattelen sitä, se tuntuu todella erityiseltä.
Olen saanut etuoikeuden, en itseni vaan Jumalan takia, -
että se meni niin. Aloin arvostaa sitä vasta myöhemmin.
Ihmiset eivät ymmärrä, mitä sota on.
Ja...
Olin teini-ikäinen. Löysin itseni jom kippur -sodasta.
Jom kippur -sota...
Nykyään aikuisena ymmärtää eri tavalla, -
mitä siellä tapahtui.
Jom kippur -sodan aikana -
Israel ajautui erittäin epämukavaan asemaan.
Epämukavaan siinä määrin, -
että epäiltiin jopa, selviytyisikö Israel.
Näissä olosuhteissa -
olet nuori sotilas panssarivaunussa.
Ihmisiä kuolee ympärilläsi. Tapat ihmisiä. Et syö, et juo, et...
...perusasiat: käymälä, suihku.
Tietyssä pisteessä sitä miettii itsekseen: -
"Mitä minä täällä teen?" Silloin sinun täytyy selvittää itsellesi, kuka olet.
Sinun täytyy selvittää itsellesi, kuka sinä olet.
Mitä teet siellä. Ensimmäisenä mieleeni tuli: "Et kuulu tänne.
Et kuulu. Tapoit juuri seitsemän ihmistä. Heilläkin on äidit, -
siskot, perheet ja elämät.
Kuka sinulle antoi oikeuden?"
Välitön vastaukseni oli: "En kuulu tänne. Minun pitää lähteä.
Lähteä Israelista. Luopua koko paketista. Aloittaa alusta muualla."
Mutta ennen sitä halusin tehdä jotain.
Se olisi tarkoittanut, että olisin karannut Israelin armeijasta -
ja jättänyt kaiken, mihin minut oli kasvatettu.
Sanoin: "Ennen kuin teen sen, tarvitsen hieman lisää tietoa."
Menin kirjastoon ensimmäisellä lomallani.
Aloin kerätä kirjoja.
Kaikenlaisia kirjoja, jotka auttaisivat selvittämään, mitä oli meneillään.
Kirjoja Lähi-idästä, kristinuskosta, islamista. Minua askarrutti: -
"Jos olisit syntynyt muslimiksi, olisit toisella puolella ja toimisit, kuten he.
Kuka sanoo, että olet oikeassa?"
En ollut eläessäni lukenut niin paljon. Meillä oli aikaa, muuten.
Yhtäkkiä aloin tutustua juutalaisten historiaan.
Vainoihin, harhailuun.
Itseeni.
Minulle selvisi, -
että perheeni kuuluu sukuun, -
joka on viimeisiä Israelista lähteneitä.
Maimonides, jolle olen sukua, -
polveutuu itse asiassa kuningas Daavidista.
Polveutuu suoraan... - Kuningas Daavidista.
Yhtäkkiä minulle välähti, että olen ensimmäisiä Israelissa syntyneitä -
kahteentuhanteen vuoteen.
Ensimmäisiä bar mitsvaa muurilla viettäneitä.
Ensimmäisiä, jotka pitivät yllään uniformua ja palvelivat armeijassa.
Armeijassa, joka ei suvaitsisi juutalaisiin kohdistuvaa vainoa.
Olemmehan kärsineet vainoista kautta historian.
Yhtäkkiä tajusin, kuka olen.
Jotkut ihmiset eivät ikinä selvitä itselleen, keitä he ovat.
Se jää ikuiseksi kysymykseksi.
Jom kippur -sodan ravistelu -
sai minut ymmärtämään tämän.
Yhtäkkiä tajusin, -
etten ole vain Yossi.
Olen osa jotakin paljon suurempaa.
Kun minulle valkeni, kuka olen, -
päätin, etten karkaisi armeijasta, -
vaan jäisin Israeliin -
ja vieläpä tekisin kaikkeni parhaan kykyni mukaan -
auttaakseni tätä ilmiötä jatkumaan Israelin maassa.
Siitä hetkestä eteenpäin -
olin muuttunut mies. Oli jokin syy herätä aamuisin.
Aiemmin olin herännyt, koska vartija koputti ovelleni. "Herätys! Huomenta!"
Nyt erona oli, että odotin aamua, jotta saisin herätä.
Jotta saisin aikaan niin paljon kuin suinkin -
tämän ilmiön, juutalaiskansan, hyväksi. Se on suurin ero -
sen Yossin välillä, joka tapasi juoksennella ympäriinsä -
Jerusalemissa ennen, ja nykyään tuntemani Yossin välillä.
Mahtava kertomus.
Perustuksena on, että synnyit Jerusalemissa.
Vanhempasi antoivat sinulle todellisen sionismin perustuksen.
He asettuivat maahan. Muuttivat ei-kenenkään-maalle Jerusalemiin.
Elit sitä todeksi ollessasi ensimmäisiä, jotka viettivät bar mitsvaa siellä.
Sitten toimit aktiivisesti ja palvelit armeijassa.
Se on mahtava kertomus. Mitä tapahtui jom kippur -sodan jälkeen?
Mihin sitten suuntasit -
sionistisen perustuksen lujituttua sydämessäsi?
Tajuttuani tällaisen -
tunteen. Tajusin, -
että elämässä tärkeintä ei ole tienaaminen, hauskanpito -
tai ruskettuminen.
Elämässä tärkeintä ovat aivan muut asiat. Niinpä aloin tähdätä siihen.
Haeskelin sitä, mitä ryhtyisin tekemään.
Tapasin ystävän. Hän ehdotti, -
että perustaisimme yrityksen ja alkaisimme järjestää ratsastusretkiä.
Se sytytti mielikuvitukseni. "Loistava idea! Tehdään se."
Niinpä ostimme kymmenen hevosta ja aloimme järjestää ratsastusretkiä.
Menitte Shiloon.
Olitte mukana perustamassa sitä. Perustajaperheitä.
Mikä toi teidät tähän paikkaan, Ma'ale Levonaan? - Hevoseni.
Itse asiassa ratsastimme takanamme olevassa laaksossa.
Silloin ei ollut tuota tietä. Oli vain kaunis laakso, Shilon laakso.
Yhdessä vaiheessa näin tämän kukkulan ja uteliaisuuteni heräsi.
Sanoin ryhmälle: "Lähtekää takaisin päin. Käyn katsomassa erään jutun."
Kapusin tänne.
Saavuin johonkin tänne. En muista tarkalleen, minne.
Mutta näkymä avautui edessäni.
Menin tavallaan sekaisin. - Ymmärrän, miksi.
Istuin tässä. Muistan yhä selvästi, -
miten käännyin Jumalan puoleen ja juttelin niin kuin nyt tässä: -
"Jumala, maksan mitä ikinä haluat, jotta saan rakentaa tähän talon."
Sanoin niin, ja muistan yhä, että sanoin niin.
Istuin tässä hetken. En tiedä, miten pitkään. Ehkä tunnin.
Sitten lähdin, palasin Shiloon ja unohdin koko jutun.
Näyttää siltä, ettei Jumala unohtanut.
Muutaman viikon kuluttua vaimoni näet kertoi: -
"Retkellä oli pari miestä, jotka ovat Juudea ja Samaria -aktivisteja.
He suunnittelivat kokoavansa ryhmän, joka asettuisi Ma'ale Levonaan."
Minusta tuntui kuin olisin saanut lottovoiton.
Kuin joku olisi tullut ja sanonut: "Voitit miljoonan!" Siltä se tuntui.
Tu bishvat -juhlan eli istutusjuhlan aikaan järjestimme retken.
Bussille tuli 30 perhettä. Uskomatonta! 30 perhettä!
Bussi oli täpötäynnä. Ajoimme tänne.
Ja...
Se oli hieno vierailu. Istutimme puita.
Voin näyttää teille ne puut.
Kuinka pitkä siitä on? - 31 vuotta.
Kun meillä oli nyt 30 perhettä, sanoimme: "Hyvä on.
Muutamme Ma'ale Levonaan itsenäisyyspäivänä."
Niin tapahtui. Loppu on historiaa. - Uskomaton juttu.
Olit siis liikkeelle paneva voima yhteisön perustamisessa.
Kertomuksesi perusteella -
elit ja hengitit Ma'ale Levonaa kaksi tai kolme vuotta.
Näen sydämen palon ja unelmat, jotka liittyvät tähän paikkaan.
Yossi, mikä on unelmasi Ma'ale Levonasta?
Missä haluat nähdä lastenlapsesi?
Mitä unelmoit Israelin vuorien tulevaisuudesta? Iso kysymys.
Se on hyvin iso, hyvin iso juttu.
Jos kysytään, missä näen Ma'ale Levonan tulevaisuudessa, -
tahtoisin nähdä, -
että ympäröivistä vuorista tulee -
yhteisöjä. Potentiaali täällä on -
valtava.
Tahtoisin nähdä, -
että arabit ja juutalaiset asuisivat taas ystävinä täällä niin kuin ennen.
Tahtoisin, että tekijät, jotka estävät meitä elämästä rauhassa, -
häviäisivät täältä. Se on kenties tärkein näkyni.
Tahtoisin kovasti nähdä tämän paikan -
palautuvan Raamatun maaksi, -
sellaiseksi kuin se oli 3 000 vuotta sitten.
Niin että nämä kiviset kukkulat heräisivät eloon.
Että niille istutettaisiin viinitarhoja.
Se on teidän hommanne. - Asiaa työstetään paraikaa.
Oliivipuita ja kaikkia muita seitsemää lajia.
Ja...
Se on näkyni.
Kyse ei ole rahasta.
Meillä on hyvä elintaso, mutta raha ei ole liikkeelle paneva voima.
Liikkeelle pistää se, että saamme taas yhteyden itseemme ja Jumalaan.
Kuvittele, että joku olisi sanonut -
50 vuotta sitten: "Tulee vielä aika, jolloin Temppelivuori -
avataan meille. Pystymme menemään Temppelivuorelle, seisomaan siellä -
ja katselemaan muinaisen temppelin raunioita." Häntä olisi pidetty kahjona.
Katsokaa, mitä tapahtui. Jos joku olisi sanonut sata vuotta sitten, -
että juutalaiset -
kehittäisivät itselleen maailman parhaimman armeijan, -
kukaan ei olisi uskonut. Mutta katsokaa: se on tapahtunut tosiasia.
Kuvittele että joku olisi sanonut sata vuotta sitten: -
"Israel, -
jonka perustaisivat 600 000 pakolaista vuonna 1948, -
olisi jonain päivänä kahdeksan miljoonan asukkaan moderni valtio.
Että sillä olisi maailman kehittynein teknologia ja se myisi -
teknologiaa maailmalle maatalouden alalla -
ja lukemattomilla muilla aloilla: tietokone-, lääketiede-, lääkealalla."
Kuka olisi uskonut?
Mutta se käy toteen. Se käy toteen tässä maassa.
Se on ihme. Se on Jumalan tekemä ihme.
Tämä on ihme, josta meidän on kerrottava ihmisille.
On kutsuttava ihmisiä todistamaan ja kokemaan sitä.
Todella vaikuttavaa. - On.
Olen vain pieni osanen kokonaisesta tarinasta, -
joka tapahtuu täällä.
Uskomaton tarina.
Ja sanomattakin on selvää, että olen ylpeä, kun saan olla osa sitä.
Toivon todella, että kaikki työ, jota te teette -
mikä on upeaa, tärkeää ja keskeistä Jumalan silmissä, -
lähtee todella lentoon, jatkuu -
ja herättää lisää ihmisiä tutustumaan tähän paikkaan.
LISÄTIETOJA YOSSI MAIMONISTA: www.yossimaimon.com.
JOOSUAN JA KAALEBIN RAPORTTI ISRAELIN SYDÄNMAILTA
Suomennos: Marianne Tenetz