Israel ― Lähi-idän ainoa demokratia.
Jerusalem ― maailman kiistellyin kiinteä omaisuus.
Juudea ja Samaria ― maailman "Länsirannaksi" tuomitsema.
Mediassa toimittajat peittelevät sitä.
Tositarinoita oikeista ihmisistä: isistä, äideistä, lapsista, perheistä.
He ovat Israelin sydänmaiden ihmisiä.
Matka jatkuu Joosuan ja Kaalebin raportilla.
JOSHUA JA CALEB ISRAELIN SYDÄNMAILLA
AVRAHAM HERMON
On hienoa olla kanssasi tänä aamuna ja kuulla tarinasi. Se on ilmiömäinen.
Se on tosi monipuolinen. Olet harrastanut urheilua, -
yksipyöräisiä ja juoksemista. Puhutaan niistä myöhemmin.
Ammatiksesi toimit oikeusalalla. Olet opiskellut.
Sinulla on perhe. On monia hienoja asioita, joista haluamme kuulla.
Aloitetaan alusta, Yhdysvalloista. Et varttunut Israelissa.
Palataan lapsuutesi päiviin Yhdysvalloissa.
Selvä.
Synnyin Yhdysvalloissa Pennsylvaniassa.
Synnyin uskonnolliseen ortodoksijuutalaisperheeseen -
pienessä yhteisössä Allentownissa Pennsylvanian osavaltiossa.
Olin aina yhteydessä yhteisöön ja synagogaan, -
mutta meillä ei ollut vahvaa tunne- sidettä Israelin kansaan ja maahan.
Kävimme muutaman kerran Israelissa lapsuus- ja nuoruusvuosinani.
Puhuimme Israelista paljon. Juhlimme Israelin itsenäisyyttä, -
mutta en kokenut sitä tunnetasolla ennen kuin vasta 18-vuotiaana.
Monien ikätoverieni tavoin päätin tulla jeshiva-kouluun Israeliin -
opiskelemaan vuodeksi Tooraa.
Aioin olla täällä vuoden, mennä yliopistoon ja asettua USA:han.
Tulin Israeliin. Olin innoissani kaikesta.
Tutustuin maahan ja tapasin ihmisiä.
Huomasin, että maa, josta Toora kertoo, on ainutlaatuinen, erilainen.
Sanoma sai aivan uuden sisällön. Opin, miten tärkeä maa on kansalle.
Opin yhteydestä maahan ja koin sen vaeltamalla esi-isieni asuinsijoilla.
Tunsin yhteyttä maahan. Sanoin van- hemmilleni: "Tarvitsen toisen vuoden."
Vuosi muuttui kahdeksi vuodeksi. Sitten sanoin vanhemmilleni: -
"Haluaisin palata kotiin Yhdysvaltoihin, mutta ongelmana on, että rakastuin."
"Miten niin rakastuit?" Olin 19-vuotias poikanen.
Sanoin: "Rakastuin maahan."
Päätimme, että palaan USA:han suorittamaan college-tutkinnon.
Otin tavoitteekseni palata Israeliin niin pian kuin voisin.
Suoritettuani tutkinnon muutin tänne. Menin naimisiin.
Perustimme perheen Israeliin.
Tulit siis USA:sta. Muutit USA:sta tänne Israeliin.
Minua kiinnostaa, mikä loi niin vahvan yhteyden Israelin maahan?
Jokin muuttui selvästi. Vartuit Yhdysvalloissa.
Lauloit varmasti USA:n kansallislaulua ja olit isänmaan ystävä.
Mutta jokin muuttui automaattisesti, kun tulit Israeliin. Mitä tapahtui?
Sitä on vaikea kuvailla sanoin, sillä se on kokemusperäistä.
Tapasin ihmisiä täällä.
Opin maasta. Näin, mitä tapahtui. Näin sen tosiasian, -
että tämä on juutalaiskansan koti. Juutalaiset on tarkoitettu tänne.
Sanoin itselleni: "Olen ikäni rukoillut Siioniin palaamisen puolesta.
Pyytänyt Jumalaa laskemaan läsnä- olonsa ja rakentamaan temppelinsä.
Nyt oli tilaisuus täyttää se."
Emme yleensäkään odota passiivi- sesti, että Jumala vastaa rukouksiin.
Pyydämme Jumalalta vaurautta, mutta hankimme työpaikan ja ahkeroimme -
elättääksemme perheemme. Ei riitä, että vain passiivisesti rukoilemme.
Koin samaa Israelin maasta. Voimme rukoilla lunastuksen puolesta.
Voimme rukoilla juutalaisten paluun puolesta.
Kuinka voin rukoilla, jos pystyisin muuttamaan tänne mutten muuta?
Tuhansien vuosien ajan -
aina isoisääni asti Euroopassa -
ja holokaustissa kuolleisiin isoisovanhempiini, -
heillä ei ollut mahdollisuutta, joka meillä on. Me voimme tulla tänne.
Voimme tehdä tämän siirron. Matkan varrella voi olla vastoinkäymisiä.
Mutta nyt se on helpompaa kuin ikinä. Olemme saaneet tämän lahjan, -
että voimme palata maahamme. Tämä maa luvattiin Aabrahamille, -
kun hän puhui Jumalan kanssa. Jumala sanoi: -
"Tämä maa on sinun ja jälkeläistesi." Kuinka voisin torjua tämän lahjan?
Uskomatonta. Kun päätit muuttaa tänne, täytyi olla jokin muutoskausi.
Vastustivatko jotkut muuttoasi? Pitivätkö sukulaisesi sinua kahjona?
Vanhempani pitivät itseään sionisteina.
He tukivat Israelia rahallisesti.
He iloitsivat naapurien lasten muutosta Israeliin.
Mutta tämä osui omalle kohdalle. Olen kolmesta pojasta yksi.
Päätin muuttaa muualle. On vaikea muuttaa 9 700 kilometrin päähän.
Olitko veljistä seikkailunhaluisin? - Ennen opintojani Israelissa -
olin innoissani uudesta kokemuksesta. En suunnitellut jääväni tänne.
Mutta sain kokea Israelin ja ymmärtää maan merkityksen meille -
sekä syvän yhteytemme maahan. Ru- kouksiin vastattiin silmiemme edessä.
Vuonna 1948 täällä asui 600 000 juutalaista, nyt yli kuusi miljoonaa.
Se on yksittäisten ihmisten paluupäätösten ansiota.
Myös vaimosi Naomi on USA:sta. Eikö niin? - Aivan.
Tuliko hän mukanasi? - Tapasimme collegessa New Yorkissa.
Naomi oli pessimistinen. Hän sanoi: "Olen täällä USA:ssa.
Aion muuttaa Israeliin. Saatan tavata jonkun, mutta pitää olla varovainen, -
sillä haluan tavata jonkun, joka on kiinnostunut ja innostunut Israelista."
Menimme naimisiin.
1,5 kuukauden kuluttua muutimme. - Uskomatonta.
Missä asuitte ensin? - Ashdodin lähellä rannikkotasangolla.
Asuimme siellä joitakin vuosia. Olin armeijassa ja opiskelin.
Päätimme perustaa perheen ja rakentaa kodin Samariaan.
Tutustuimme moniin eri yhteisöihin. Päädyimme Har Brakhaan.
Mikä oli haastavinta -
maahan integroitumisessa?
Monien amerikkalaisten näyttää olevan vaikea sopeutua Israeliin.
On kaksi haastavaa asiaa. Toinen on kieli. Kotonamme puhuttiin englantia.
Opimme hepreaa tekstuaalisena kielenä.
Rukoilimme ja luimme kirjoituksia ja Raamattua heprean kielellä.
Mutta puhuttu kieli oli vaikeampi juttu.
Ympärillämme suurin osa puhui hepreaa.
Se oli onni, sillä meidän oli pakko oppia hepreaa. Opimme kielen.
Nyt pystymme keskustelemaan sujuvasti.
Lapsemme säästyvät siltä vaivalta.
Toinen asia on mentaliteetti. Täällä on erilainen mentaliteetti -
kuin Yhdysvalloissa. Tänne on tullut ihmisiä kaikkialta.
Yhteisössämme on ihmisiä Venäjältä, Ukrainasta, Ranskasta, Etiopiasta, -
Marokosta, USA:sta ja Kanadasta. On myös syntyperäisiä israelilaisia, -
jotka ovat olleet täällä sukupolvien ajan.
Tänne on sulautunut juutalaisia kaikkialta maailmasta.
Näemme, miten profetiat täyttyvät.
Hajallaan asuvia kootaan tänne. Tätä yhteisöä lujitetaan.
Kun saavuin Har Brakhaan 11 vuotta sitten, -
täällä asui noin sata perhettä. Nyt perheitä on yli 350.
En katukuvasta enää tunnista, kuka on paikallinen ja kuka vieras.
Ihmisiä tulee ja menee. En pysy enää perässä, kuka asuu täällä.
Heprean kielestä vielä. Tunnistavatko ihmiset puheesta, mistä joku tulee?
Onko sinulla amerikkalainen aksentti? - On.
Äidinkieleni on englanti. En osaa lausua kaikkia heprean kirjaimia.
Ihmiset hoksaavat, että olen amerikkalainen, heti kun avaan suuni.
Vaimoa luullaan ranskalaiseksi. Hänen aksenttinsa on parempi.
Kun kysyt jotain hepreaksi, sinulle vastataan englanniksi.
Monien amerikkalaisten on kuulemma vaikea olla puhumatta -
muille amerikkalaisille englanniksi, koska se on äidinkieli.
Heprean kielellä on täällä liikkeen tai itse asiassa identiteetin asema.
Kertoisitko siitä lisää? Se kiinnostaa ainakin minua.
Miksi heprea on niin tärkeä?
Miksi heprean kieli on niin tärkeä ennalleenasettamisen kannalta?
Siihen liittyy kaksi asiaa.
Kieli yhdistää meitä kansana.
Ihmisiä tulee kaikkialta maailmasta.
Ystävieni lapsuuden kotikieli oli amhara, etiopianjuutalaisten äidinkieli.
Toisten kotikieli oli venäjä tai heprea.
Kokoonnumme tänne, ja meillä on yhteinen kieli, jolla keskustelemme.
Se lujittaa yhtenäisyyttämme.
Toinen, ehkäpä tärkeämpi asia on, -
että se on tekstiemme, Raamattumme kieli. Minulla on vahva yhteys kieleen.
Joskus luen englanninkielistä Raamattua.
Sitten luen kohdan alkuperäisestä Raamatusta.
"Eihän tuossa niin sanota."
Joku jätti jälkensä tekstiin. Muutti sen muotoillakseen sen englanniksi.
Kaikki käännökset ovat epätäydellisiä, koska niissä ei ole kaikkia vivahteita.
Kun jokainen Israelissa puhuu hepreaa, -
se tuo uudenlaisen yhteyden Raamattuun.
Olen kuullut, että hepreassa on monia sanoja, -
joille olisi 50 englanninkielistä vastinetta.
Jos sanan voisi kääntää viidelläkymmenellä eri tavalla, -
mietityttää, mitä Raamattu todella sanoo. Täytyy opetella taivaan kieli.
Uskomme, että heprea oli kieli, jota käytettiin maailman luomisessa.
Jumala puhui sitä luodessaan maailman.
Jumala loi maailman sanoilla. Heprean kielessä on voima.
Heprean kielestä polveutuu monia muita kieliä.
Mennäänpä eteenpäin. Tulitte Israeliin. Perustitte kotinne tänne.
Koitte jotakin hyvin raskasta tultuanne tänne.
Epäröit kertoa sitä perheelle, sillä et halua huolestuttaa. Kerro siitä.
Se oli Jerusalemissa. Temppelivuoren tilanne oli kiristynyt.
Siihen aikaan oli eräs poliitikko, oikeistopoliitikko Ariel Sharon.
Hän oli silloin hyvin oikeistolainen. Hän päätti käydä Temppelivuorella -
osoittaakseen, kuten pitäisikin, juuta- laisten yhteyden Temppelivuoreen.
Siellä temppelimme sijaitsi.
Perimätietomme mukaan maailma luotiin siellä.
Se mainitaan monta kertaa kautta Raamatun.
Yhteytemme Israelin maahan on luja. Nyt on valitettava tilanne, -
että se on rukouksen huone kaikille muille paitsi juutalaisille.
Juutalaiset eivät saa mennä sinne rukoilemaan, ainoastaan vierailulle.
Temppelimme ei ole pystyssä. Uskomme, että osana lunastusta -
temppeli rakennetaan uudelleen.
Yhtenä perjantaina alkoi toinen intifada.
Juuri sitä ennen Ariel Sharon oli käynyt Temppelivuorella.
Olin vaimoni kanssa matkalla Vanhaankaupunkiin sukulaisten luo.
Matkalla oli hässäkkää ja ruuhkaa. Näimme ihmisiä verisissä vaatteissa.
Luulin, että oli ollut kolari. Näin ambulansseja.
Yhtäkkiä suuri kivi lensi tuulilasin läpi. Menetin tajuntani ja muistini.
Tiesin vain, että kasvoihini osui.
Sitten muistan, että olin autossa. Auto oli törmännyt pylvääseen.
Turvatyynyt olivat lauenneet. Verta oli yltympäri.
Ihmisiä kiipesi konepellille, iski lasien läpi ja hakkasi minua kivillä.
Seuraavaksi heräsin sairaalassa. Päästäni otettiin kerroskuvia.
Väkivallanteon seurauksena nenäni murtui.
Päässäni oli tikkejä ja ruhjeita oli yltympäri kehossani.
Minut oli ilmeisesti revitty autosta kadulle. Minua oli hakattu ja potkittu.
Vaimolta oli murtunut käsi. Hän oli yrittänyt suojata päätäni.
Vaimooni oli osunut kivi. Hänen kätensä oli hetken aikaa kipsissä.
Onneksi ambulanssi oli lähellä.
Olimme aivan Vanhankaupungin ulko- puolella Temppelivuoren vieressä.
Ajattelin: "Tämä on juutalaisten pyhin paikka.
Olemme taistelleet sen puolesta sukupolvien ajan ja taistelemme yhä.
Jos minun vereni pitää vuotaa ja jos minun pitää loukkaantua -
jossakin päin Israelia, tämä on paras paikka."
Se on pyhä paikka. Meillä on siihen vahva yhteys.
Onneksi parannuimme ja selvisimme. Vaimon käsi parani. Minä parannuin.
Emme kertaakaan ajatelleet palaavamme USA:han.
Emme epäilleet yhteyttämme Israelin maahan.
Yhteys on hyvin vahva, jopa vahvempi kuin ennen.
Sen jälkeen ajatusmaailmassasi jonkin on täytynyt muuttua.
Kun kokee jotakin niin dramaattista, jokin muuttuu pakostakin.
Minua kiinnostaa, muuttuiko jokin palavassa innossasi Israelia kohtaan -
tai ymmärryksessäsi Israelin suhteen?
Uskon, että kaikella on tarkoitus.
Perimätietomme mukaan Jumalan silmät tarkkaavat jatkuvasti Israelia.
Sittemmin on keskusteltu paljon -
Temppelivuoren ja Jerusalemin asemasta, -
maasta ja sen omistajuudesta, konfliktista palestiinalaisten kanssa.
Minulla ei ole pikaratkaisuja.
Käsitykseni mukaan meillä on hyvin tiivis yhteys maahamme.
Mikään muu kansa ei ole ollut poissa maastaan näin pitkään -
ja palannut sitten maahansa tällaisessa mittakaavassa.
Kun katselen ympärilleni, näen kukkuloille rakennetut yhteisöt.
Se rohkaisee minua. Tuon valitettavan hyökkäyksen jälkeen -
on ollut monia muita hyökkäyksiä. Monia ystäviä, -
monia tuttavia on loukkaantunut ja vielä pahempaa.
Mutta me jatkamme rakentamista ja pidämme kiinni maastamme.
Työmme Har Brakhassa on hyvin tärkeää.
Olemme täällä osoittamassa, että maa kuuluu meille, -
rakentamassa yhteisöä, noudattamassa Tooraa elämällämme.
On ilo olla osa sitä.
Mahtavaa. Siirrytäänpä sitten toiseen aiheeseen.
Puhut maan ja vuorenhuippujen ennalleenasettamisesta.
Entäpä perhe? Olet perheihminen. Sinulla on kaunis vaimo, Naomi.
Montako lasta? - Kuusi.
Kerro heidän nimensä ja niiden merkitys.
Esikoispoikamme nimi on Immanuel. Se merkitsee: "Jumala kanssamme".
Siltä meistä tuntui, kun poika syntyi.
Koemme, että Jumala on kanssamme kamppailuissamme, -
niin hyvinä kuin vaikeinakin hetkinä.
Toiseksi vanhimman, tytön nimi on Shalhevetja. Hän on 8-vuotias.
"Shalhevetja" merkitsee: "Herran liekki". Se tulee Laul. l. 8:sta.
Sitten tulee tyttäremme Nesja. Se merkitsee: "Jumalan ihme".
Hän on 6-vuotias, ensimmäisellä luokalla.
Sitten tulee toinen poikamme Matanja Simcha.
Hän on nelivuotias.
"Matanja" merkitsee: "Jumalan lahja".
Seuraavaksi tulee tytär Halleli.
Se merkitsee: "Ylistäkää". Se tulee Psalmien kirjasta.
Kuopuksemme on puolivuotias Tagil. "Tagil" merkitsee: "Iloita".
On mahtavaa kuulla, miten tulit Yhdysvalloista ja juurruit tänne.
Porauduimme syvälle. Emme vielä puhuneet urheilullisesta puolestasi.
Sinun ja Israelin maan välillä on upea yhteys.
Harrastat juoksemista. Se on upea tapa nähdä Israelia.
Viljelet myös maata.
Takapihallasi kokeilet juttuja. Sinulla on omia oliivipuita.
Sinulla on yhteys maahan.
Toimit liike-elämässä. Se, mitä teet, on hienoa.
Laitat todella itsesi likoon -
maan ennalleenasettamisen puolesta. Se on ilmiömäistä.
Luovuit paljosta tullaksesi tänne. Laitoit itsesi likoon.
Sanoit alussa, että oli vaikea lähteä -
Yhdysvalloista. Täälläkin on ollut raskaita vaiheita.
Mutta olet saanut paljon aikaan täällä.
Näemme työsi hedelmän.
Täällä on kokonainen yhteisö. Miljoonat ovat kulkeneet saman polun.
He ovat tehneet alijan ja nousseet ylös Israeliin.
Tarinasi innoittaa minua. Vielä yksi kysymys.
Millaisia haaveita sinulla on? Olet nähnyt täällä monenlaista.
Mistä haaveilet?
Se liittyy rukouksiimme.
Mainitsemme päivittäin rukouksessa Jerusalemin jälleenrakentamisen.
Uskon, että viimeksi kuluneen 60―70 vuoden aikana -
ihmiset ovat tehneet monia uhrauksia maan puolesta.
Uskon, että nyt -
meidän pitää keskittyä Jerusalemiin.
Tässä maassa on jo paljon juutalaisia.
On painotettava, miten keskeinen Jerusalem on juutalaisille.
Jerusalemilla tarkoitan muinaista Jerusalemia ja pyhää temppeliä, -
koko Jerusalemia.
Meidän pitää tehdä Jerusalemia ja sen rakentamista tunnetuksi -
ja levittää sanomaa toivottavasti kautta maailman.
Sanomaa, että se, mitä täällä tapahtuu, on todellista.
Että juutalaiskansa todella palaa omaan maahansa.
Olemme osa sitä, ja olen iloinen siitä.
Unelmani on, että lapseni -
jatkavat tällä tiellä ja asuvat tässä maassa.
Jokainen, joka asuu Israelissa, on tavattoman tärkeä.
Hän tekee suuren asian.
Etenkin näillä vuorilla.
Jotkut kieltävät juutalaiskansan yhteyden maahan.
Kieltäjiä on juutalaisten ja israelilaisten joukossa -
sekä naapuriemme joukossa arabimaailmassa.
He sanovat, ettei juutalaisilla ole yhteyttä mihinkään osaan maata.
Meillä on syvä yhteys maahan. Vaellamme Aabrahamin polkua.
Meillä on yhteys Jumalaan. Luemme profetioita. Näemme niiden täyttyvän.
Näemme viinirypäleet, joita järjestönne kasvattaa.
Maa tuottaa hedelmää ennätyksellisen paljon. Se rohkaisee meitä.
Sanomamme on, että täällä tapahtuu jotain todellista, ennen kokematonta.
Missä muualla näkee tällaisia ihmeitä?
Missä toteutuu tällaisia profetioita? Haluamme olla osa sitä.
Haluamme lastemme olevan osa sitä.
Kutsun ystäviäni, maailman juutalaisia tulemaan tänne.
Ota yhteyttä Avraham Hermoniin: hermon.patent@gmail.com.
JOOSUAN JA KAALEBIN RAPORTTI ISRAELIN SYDÄNMAILTA
Suomennos: Marianne Tenetz