Iisrael - Lähis-Ida ainus demokraatia.
Jeruusalemm - maailma vaidlusaluseim kinnisvara.
Juuda ja Samaaria - maailm nimetab neid Läänekaldaks.
Meedia püüab seda varjata.
Tõsilood tõelistest inimestest: isadest, emadest, lastest, peredest.
Need on Iisraeli südamaa inimesed.
Teekond jätkub Joosua ja Kaalebi raportiga.
JOSHUA & CALEB IISRAELI SÜDAMAAL
AVRAHAM HERMON
On tore täna hommikul siin sinuga olla ja su fenomenaalset lugu kuulda.
See on tõeliselt mitmekülgne. Oled tegelenud spordiga,
üherattaliste ja jooksmisega. Räägime sellest hiljem.
Oled õppinud õigusteadust ja muid asju.
Sul on pere ja muid ilusaid asju, millest kuulda tahame.
Alustame algusest, USAst. Sa ei kasvanud Iisraelis.
Naaseme su noorusaega USAs.
Selge.
Sündisin USAs, Pennsylvanias.
Sündisin religioosses ortodoksi juutide peres,
väikeses kogukonnas Allentownis, Pennsylvania osariigis.
Olin alati seotud oma kogukonna ja sünagoogiga,
kuid meil polnud tugevat emotsionaalset sidet Iisraeliga.
Käisime mu lapsepõlve- ja noorusaastail mõne korra Iisraelis.
Rääkisime palju Iisraelist. Tähistasime Iisraeli iseseisvust,
kuid ma ei kogenud seda emotsionaalselt enne 18. eluaastat.
Paljude eakaaslaste kombel otsustasin tulla Iisraeli ješivasse,
üheks aastaks Toorat õppima.
Tahtsin aasta siin olla, minna tagasi ülikooli ja end USAs sisse seada.
Saabusin Iisraeli. Olin kõigest nii põnevil.
Lisaks maale tutvusin ka inimestega.
Nägin, et maa, millest Toora räägib, oli unikaalne, eriline.
Sõnum sai täiesti uue tähenduse. Õppisin, kui tähtis maa rahvale on.
Õppisin sideme kohta maaga ja kogesin seda esiisade asupaikades.
Tundsin sidet maaga. Ütlesin vanematele: "Vajan veel ühte aastat."
Aastast sai kaks. Siis ütlesin vanematele:
"Tahaksin naasta koju USAsse, aga probleemiks on see, et armusin."
"Kuidas nii, armusid?" Olin 19-aastane.
Ütlesin: "Armusin maasse."
Leppisime kokku, et tulen USAsse ja lõpetan kolledži.
Võtsin eesmärgiks võimalikult kiiresti Iisraeli naasta.
Kui ülikooli lõpetasin, kolisin siia. Abiellusin.
Rajasime pere Iisraeli.
Tulid seega USAst. Kolisid USAst siia Iisraeli.
Mind huvitab, mis lõi nii tugeva sideme Iisraelimaaga?
Midagi muutus selgelt. Kasvasid USAs.
Laulsid kindlasti USA hümni ja olid patrioot.
Aga midagi muutus automaatselt, kui Iisraeli tulid. Mis juhtus?
Seda on raske sõnadega kirjeldada, sest see on kogemuspõhine.
Kohtusin siin inimestega.
Õppisin maa kohta. Nägin, mis toimus. Nägin fakti,
et see on juudi rahva kodu. Juudid on mõeldud siin olema.
Ütlesin endale: "Olen kogu elu palvetanud Siionisse naasmise eest.
Palunud, et Jumal valaks siia oma ligiolu ja ehitaks oma templi.
Nüüd oli võimalus seda täita."
Me ei oota tavaliselt passiivselt, et Jumal palvetele vastaks.
Palume Jumalalt edu, kuid otsime töökoha ja näeme vaeva,
et peret elatada. Ei piisa üksnes passiivselt palvetamisest.
Tundsin sama Iisraelimaa suhtes. Võime palvetada lunastuse eest.
Võime palvetada juutide naasmise eest.
Kuidas saan õigesti palvetada, kui võin siia kolida, aga ei tee seda?
Tuhandeid aastaid,
alates mu vanaisast Euroopas
ja holokaustis hukkunud vanavanavanemateni,
polnud neil võimalust, mis meil on. Võime siia tulla.
Võime teha selle käigu. Teekonnal võib olla vastuolusid.
Aga see on kergem kui kunagi varem. Oleme saanud selle kingituse,
et võime naasta siia maale.
Maale, mis tõotati Aabrahamile, kui ta rääkis Jumalaga. Jumal ütles:
"See maa kuulub sulle ja su lastele."
Kuidas saan selle kingituse ära põlata?
Uskumatu. Kui otsustasid siia kolida, oli ilmselt mingi üleminekuperiood.
Kas mõned olid su otsuse vastu? Kas sugulased pidasid sind hulluks?
Mu vanemad pidasid end sionistideks.
Nad toetasid Iisraeli rahaliselt.
Nad rõõmustasid, kui naabrite lapsed Iisraeli kolisid.
Aga see puudutas oma peret. Olen üks kolmest pojast.
Otsustasin ära kolida. On raske 9700 km taha kolida.
Kas olid vendadest seiklushimulisem? - Enne õpinguid Iisraelis
olin uue kogemuse suhtes elevil. Ma ei kavatsenud siia jääda.
Aga kogesin Iisraeli ja mõistsin maa tähendust meie jaoks
ning meie sügavat sidet maaga. Palvetele vastati meie silme all.
1948. a elas siin 600 000 juuti, nüüd üle kuue miljoni.
See on tänu üksikute inimeste naasmisotsustele.
Ka sinu naine Naomi on USAst. Eks? - Täpselt.
Kas ta tuli sinuga koos? - Kohtusime New Yorgis kolledžis.
Naomi oli pessimistlik. Ta ütles: "Olen siin USAs.
Tahan kolida Iisraeli. Võin kellegagi kohtuda, kuid tuleb olla ettevaatlik,
sest tahan kohtuda inimesega, kes on huvitatud ja elevil Iisraelist."
Abiellusime.
1,5 kuu pärast kolisime. - Uskumatu!
Kus te alguses elasite? - Ashdodi lähedal rannikutasandikul.
Elasime mõned aastad seal. Teenisin armees ja õppisin.
Otsustasime rajada pere ja ehitada kodu Samaariasse.
Tutvusime mitmete kogukondadega. Otsustasime Har Bracha kasuks.
Mis on suurimaks väljakutseks riiki integreerumise juures?
Paljudel ameeriklastel näib olevat raske Iisraelis kohaneda.
On kaks väljakutset. Üks on keel. Kodus rääkisime inglise keeles.
Õppisime heebrea keelt tekstuaalse keelena.
Palvetasime ning lugesime tekste ja Piiblit heebrea keeles.
Kuid kõnekeel oli raskem teema.
Enamik meie ümber rääkis heebrea keeles.
See oli õnn, sest olime sunnitud heebrea keele selgeks õppima.
Nüüd suudame sujuvalt vestelda.
Meie lastel seda vaeva pole.
Teine asi on mentaliteet. Siin on teistmoodi mentaliteet
kui USAs. Siin on kõikjalt tulnud inimesi.
Meie asulas on rahvast Venemaalt, Ukrainast, Prantsusmaalt, Etioopiast
Marokost, USAst ja Kanadast. On ka paljasjalgseid iisraellasi,
kes on olnud siin mitmeid põlvkondi.
Siia on sulandunud juute kogu maailmast.
Näeme, kuidas prohveteeringud täituvad.
Hajuvil elavad koondatakse siia. Seda kogukonda tugevdatakse.
Kui 11 aasta eest Har Brachasse saabusin,
elas siin ligi sada peret. Nüüd on neid üle 350.
Ma ei tunne tänavapildis enam ära, kes on kohalik, kes võõras.
Inimesi tuleb ja läheb. Ei suuda enam jälgida, kes siin elab.
Veel heebrea keelest. Kas tuntakse kõnest ära, kust keegi tuleb?
Kas sul on ameerika aktsent? - Jah.
Emakeel on inglise keel. Ma ei oska kõiki heebrea keele tähti hääldada.
Kohe kui suu avan, saadakse aru, et olen ameeriklane.
Mu naist peetakse prantslaseks. Tema aktsent on parem.
Kui midagi heebrea keeles küsid, vastatakse sulle inglise keeles.
Paljudel ameeriklastel olevat raske
teiste ameeriklastega mitte inglise keeles rääkida, kuna see on emakeel.
Heebrea keelel on siin liikumise või õigupoolest identiteedi staatus.
Räägi sellest veidi. See huvitab vähemalt mind.
Miks heebrea keel nii tähtis on?
Miks on maa taastamise seisukohast nii tähtis siin heebrea keelt rääkida?
Sellega on seotud kaks asja.
Keel ühendab meid rahvana.
Inimesi tuleb kogu maailmast.
Mu sõprade kodukeel oli amhari, Etioopia juutide emakeel.
Teiste kodune keel oli vene või heebrea keel.
Koguneme siia ja meil on ühine keel, milles vestelda.
See kinnitab meie ühtsust juutidena.
Teine, ehk tähtsamgi asi on,
et see on meie ürikute, Piibli keel. Mul on tugev side keelega.
Vahel loen ingliskeelset piiblitõlget
ja siis vaatan originaaltõlget:
"Oot! Seal ei öelda ju nii!"
Keegi jättis teksti oma jälje. Muutis selle inglise keele kohaseks.
Kõik tõlked on ebatäiuslikud, kuna neis pole kõiki varjundeid.
Kui keegi Iisraelis heebrea keelt räägib,
loob see Piibliga uue sideme.
Olen kuulnud, et heebrea keeles on palju sõnu,
millele oleks inglise keeles 50 vastet.
Kui sõna võib käänata viiekümnel erineval moel,
tekib küsimus, mida Piibel siis ütleb. Tuleb taeva keel ära õppida.
Usume, et heebrea keel on keel, mida kasutati maailma loomisel.
Jumal rääkis seda, kui maailma lõi.
Jumal lõi maailma sõnadega. Heebrea keeles on vägi.
Heebrea keelest põlvneb mitmeid teisi keeli.
Lähme edasi. Tulite Iisraeli. Rajasite siia kodu.
Kogesite midagi traumaatilist, kui siia tulite.
Kõhklesid sellest perele rääkida, et nad ei muretseks. Räägi sellest.
See oli Jeruusalemmas. Templimäe ümber oli palju pingeid.
Tollal oli üks poliitik, parempoolne Ariel Sharon.
Ta oli toona vägagi parempoolne ja otsustas Templimäele minna,
et näidata, nagu peabki, juutide sidet Templimäega.
Seal asusid meie templid.
Meie traditsioonide järgi loodi seal maailm.
Seda mainitakse Piiblis korduvalt.
Meie side Iisraelimaaga on kindel. Valitseb kahetsusväärne olukord,
kus see on palvekoda kõigile peale juutide.
Juudid ei tohi minna sinna palvetama, vaid seda ainult külastama.
Meie templit enam ei ehitata. Usume, et lunastuse osana
taastatakse tempel.
Ühel reedel, kui algas teine intifada
vahetult pärast Ariel Sharoni visiiti Templimäele,
olin naisega teel vanalinna sugulaste juurde Taaveti linnas.
Nägime, et midagi oli juhtunud - hull liiklus, veriste riietega inimesed.
Arvasin, et oli juhtunud avarii. Nägin kiirabiautosid.
Äkki lendas suur kivi läbi tuuleklaasi. Kaotasin teadvuse ja mälu.
Teadsin vaid, et sain tabamuse näkku.
Seejärel mäletan, et olin autos. Auto oli posti otsa sõitnud.
Turvapadjad olid avanenud. Mu ümber oli verd.
Inimesed ronisid kapotile, lõhkusid aknad ja tagusid mind kividega.
Järgmiseks ärkasin haiglas. Mu peast tehti röntgenipilt.
Vägivallaakti tagajärjel murdus mu nina,
peas olid õmblused ja kogu keha oli sinikaid täis.
Mind oli ilmselt autost välja tiritud, pekstud ja taotud.
Mu naisel oli käeluumurd. Ta oli püüdnud mu pead kaitsta.
Mu naist oli tabanud kivi. Ta käsi oli mõnda aega kipsis.
Õnneks oli kiirabi lähedal.
Olime vaid veidi vanalinnast väljas, Templimäe kõrval.
Mõtlesin: "See on juutide ülim pühapaik.
Oleme võidelnud selle eest mitmeid põlvi ja võitleme edasi.
Kui minu veri peab voolama ja kui pean kuskil Iisraelis viga saama,
on see parim koht."
See on püha koht. Meil on sellega tugev side.
Õnneks saime terveks ja pääsesime. Saime sellest üle.
Me ei mõelnud kordagi, et peaksime USAsse naasma.
Me ei kahelnud oma sidemes Iisraelimaaga.
Side on väga tugev, tugevam kui varem.
Midagi pidi su mõttemaailmas pärast seda muutuma.
Nii dramaatilise kogemuse puhul midagi lihtsalt muutub.
Mind huvitab, kas midagi muutus su innus Iisraeli suhtes
või arusaamises Iisraeli suhtes?
Usun, et kõigel on eesmärk.
Meie traditsioonide järgi jälgivad Iisraeli pidevalt Jumala silmad.
Sellest peale on palju arutatud
Templimäe ja Jeruusalemma positsiooni,
maad ja selle omandiõigust, konflikti palestiinlastega.
Mul pole äkklahendusi.
Minu arusaamise järgi on see maa niivõrd suur osa meist.
Ükski teine rahvas pole nii kaua oma maast eemal olnud
ja seejärel nii hulgaliselt naasnud.
Kui ringi vaatan, näen mäenõlvadele ehitatud asulaid.
See julgustab mind. Pärast seda kahetsusväärset rünnakut
on olnud palju teisigi rünnakuid. Paljud sõbrad,
paljud tuttavad on viga saanud ja ka hukkunud.
Kuid jätkame ehitamist ja hoiame oma maast kinni.
Meie töö Har Brachas on väga tähtis.
Oleme siin, näitamaks, et maa kuulub meile,
ehitame kogukonda, järgime oma eluga Toorat.
On rõõm selles osaleda.
Vägev! Liigume teise teema juurde.
Räägid maa ja mäetippude taastamisest.
Aga pere? Oled pereinimene. Sul on kaunis naine Naomi.
Mitu last? - Kuus.
Räägi nende nimedest ja nende tähendusest.
Meie esimese poja nimi on Immanuel. See tähendab 'Jumal on meiega'.
Meil oli selline tunne, kui poeg sündis.
Kogeme, et Jumal on meiega meie võitlustes,
nii headel kui halbadelgi hetkedel.
Järgmisena sündinud tütre nimi on Shalhevetya. Ta on 8-aastane.
See tähendab 'Issanda tuli'. See tuleb Ülemlaulust, 8. ptk.
Siis tuleb tütar Nesiya, mis tähendab 'Jumala ime'.
Ta on 6-aastane, esimeses klassis.
Siis tuleb meie teine poeg Matanya Simcha.
Tema on 4-aastane.
Matanya tähendab 'Jumala kingitus'.
Järgmiseks tuleb tütar Halleli.
See tähendab 'Ülistage'. See tuleb Psalmidest.
Viimane on pooleaastane Tagil, mis tähendab 'Rõõmustada'.
On tore kuulda, kuidas tulid USAst ja siin juured alla ajasid.
Puurisime sügavale. Me ei jõudnud rääkida su spordielust.
Sinu ja Iisraelimaa vahel on vägev side.
Tegeled jooksmisega. See on hea viis Iisraeli näha.
Harid ka maad.
Proovid oma tagahoovis asju. Sul on oma oliivipuud.
Sul on side maaga.
Tegutsed ärialal. Kõik, mida teed, on kaunis.
Pühendad end tõeliselt
maa taastamisele. See on fenomenaalne.
Loobusid paljust, et siia tulla. Annad endast kõik.
Ütlesid alguses, et oli raske USAst lahkuda.
Siingi on raskeid perioode olnud.
Kuid oled siin palju saavutanud.
Näeme sinu töö vilja.
Siin on terve kogukond. Miljonid on sama teed käinud.
Nad on teinud aliya ja tulnud üles Iisraeli.
Sinu lugu inspireerib paljusid teisi. Üks küsimus veel.
Milliseid unistusi sul on? Oled näinud siin erinevaid asju.
Millised on su tulevikuunistused?
See on seotud meie palvetega.
Mainime iga päev palves Jeruusalemma taastamist.
Usun, et viimase 60 - 70 aasta jooksul
on inimesed maa eest suuri ohvreid toonud.
Usun, et nüüd peame keskenduma Jeruusalemmale.
Siin maal on juba palju juute.
Tuleb rõhutada, kui tähtis Jeruusalemm juutidele on.
Jeruusalemma all mõtlen iidset Jeruusalemma ja püha templit,
tervet Jeruusalemma.
Peame tutvustama Jeruusalemma ja selle ülesehitamist
ning levitama sõnumit loodetavasti kogu maailmas.
Sõnumit, et see, mis siin toimub, on tõeline.
Et juudi rahvas tõesti naaseb oma riiki.
Oleme osa sellest ja olen selle üle rõõmus.
Minu unistus on, et mu lapsed
jätkavad seda teed ja asustavad seda maad.
Igaüks, kes Iisraelis elab, on äärmiselt tähtis.
Ta teeb midagi head.
Eriti nendel mägedel.
Mõned eitavad juudi rahva sidet oma maaga.
Eitajaid on nii juutide ja iisraellaste seas
kui ka meie naabrite hulgas araabiamaailmas.
Nende väitel pole juutidel sidet ühegi osaga sellest maast.
Meil on maaga sügav side. Käime Aabrahami jalajälgedes.
Meil on side Jumalaga.
Loeme prohveteeringuid. Näeme nende täitumist.
Näeme viinapuid, mille kallal töötate.
Maa kannab rekordiliselt palju vilja. See julgustab meid.
Meie sõnum on, et siin toimub midagi reaalset, senikogematut.
Kus mujal selliseid imesid näeb?
Kus selliseid prohveteeringuid sünnib? Tahame selles osaleda
ja et me lapsedki selles osaleksid.
Õhutan oma sõpru, juute kogu maailmast siia tulema.
Avraham Hermoniga saab ühendust: hermon.patent@gmail.com.
JOSHUA JA CALEB IISRAELI SÜDAMAAL
Tõlge: Monika Jaaguri