Israel ― Lähi-idän ainoa demokratia.
Jerusalem ― maailman kiistellyin kiinteä omaisuus.
Juudea ja Samaria ― maailman "Länsirannaksi" tuomitsema.
Mediassa toimittajat peittelevät sitä.
Tositarinoita oikeista ihmisistä: isistä, äideistä, lapsista, perheistä.
He ovat Israelin sydänmaiden ihmisiä.
Matka jatkuu Joosuan ja Kaalebin raportilla.
JOSHUA & CALEB ISRAELIN SYDÄNMAILLA
Nir Lavi, on etuoikeus saada haastatella sinua. Olen haltioissani!
Tunnen tarinasi. Olit ensimmäinen israelilainen, -
jota kättelin, kun saavuin Israeliin.
Toit minut kotiisi ja toivotit tervetulleeksi.
Sinä näytit minulle tämän vuoren asukkaiden kauneuden ja rakkauden.
Muistan sen ikuisesti. Siitä on nyt kymmenen vuotta.
Odotan innoissani, että kuulen, mitä näiden vuosien aikana on tapahtunut.
Sen voi saada aikaan vain Hashem, Herra.
Kuulut Israelin puolustusvoimien valiojoukkoihin.
Sinulla on viinitila, ja nimekkäitä vieraita käy täällä.
Mennään taaksepäin siihen aikaan, -
kun ajelit mopolla rannalla lainelauta kainalossa Petah Tikvassa.
Löydämme sieltä jotakin, joka aloitti matkasi kohti Israelin vuoria.
Kerro siitä, kun vartuit Petah Tikvassa.
Sain lapsena kokea etuoikeuden, että isäni Chaim ― nimi tarkoittaa elämää ―
vei meitä eri puolille maailmaa.
Se teki minusta erilaisen kuin muut israelilaislapset -
koululuokassani ja naapurustossani.
Joka kolmas vuosi isä toimi hallituksen valtuutettuna.
Asuimme kolme vuotta Englannissa, kolme vuotta Israelissa -
ja kolme vuotta USA:ssa New Yorkissa.
Emme eläneet New Yorkissa kuin tavalliset juutalaiset, -
joilla on oma synagogansa, yhteisönsä, kokouksensa ja koulunsa.
Isä tahtoi viedä meidät joka puolelle USA:ta.
Olin viidennellä luokalla, kun isä pakkasi tavarat -
Chevrolet Impalaan 80-luvulla, -
ja lähdimme kahden kuukauden matkalle New Yorkista Kaliforniaan.
Kävimme Yellowstonen luonnonpuistossa, Grand Canyonilla -
ja muissa sydäntä syvästi koskettavissa paikoissa.
Israel oli siihen aikaan vielä hyvin nuori valtio.
Näimme, miten USA:ssa juhlittiin itsenäisyyspäivää ilotulituksin.
Koimme ne tunteet israelilaisina juutalaisina kansan mukana.
Olimme tulleet juutalaisina USA:han -
pitämään hauskaa, kiertämään maata ja oppimaan siitä.
Se muutti sydäntäni omalta osaltaan.
Näimme Jumalan suuressa luonnossa. Se antoi ymmärrystä.
Kun palasin myöhemmin Israeliin...
Pidin pienessä jeshiva-koulussamme Brooklynissa ihmisille luentoja.
Pidin poikasena Israelin armeijan laskuvarjojääkärien tyylisiä luentoja.
Tein diaesityksen siitä, mitä Israelissa tapahtuu.
Se asetti minut sellaiseen asemaan, että olin vähän erilainen kuin muut.
Minulla oli erityistä näkemystä sielussa siitä, -
mitä meille on luvassa ja missä olemme nyt.
Siitä alkoi polkuni nuorukaisena.
Myös armeijan valiojoukkoihin pääsy auttoi. En ollut normaali israelilainen,
vaan olin asunut ulkomailla ja palannut Israeliin.
Se herätti minussa anteliaisuuden hengen.
Tunsin, että minut on täytetty kuin kuppi, josta vettä vuotaa myös ulos.
Olin täytetty, ja sitten tahdoin antaa toisille.
Siksi minut värvättiin.
Teini-iän jälkeen tein kaikenlaista.
Näin USA:ssa, kuinka ihmiset lainelautailivat Kaliforniassa.
30 vuotta sitten Israelissa ei edes tiedetty, miltä lainelauta näyttää.
Vain yksittäiset ihmiset harrastivat lainelautailua.
Nykyään kaikki harrastavat sitä. Täällä on lainelautailukoulujakin.
Meillä on täällä upea meri, Välimeri.
Nämä elämän jännittävät kokemukset -
antoivat minulle ja perheelleni näyn sielusta, Israelin sielusta.
Kun materia jätetään taka-alalle, päästään ymmärtämään sielua.
Palataan vähän ajassa taaksepäin.
Asepalvelus oli rankka tehtävä ja rankkaa aikaa.
Sen päätyttyä lähdin Kaukoitään israelilaisena reppureissaajana.
Kiersin puoli vuotta Kaukoitää.
Menin Thaimaahan, Nepaliin, Intiaan ja toistamiseen Thaimaahan.
Kiersin puoli vuotta Kaukoitää pitämättä rannekelloa.
Annoin auringonnousun herättää minut.
Elämässä tulee eteen paljon käsiteltäviä asioita.
Lisäksi jotkin asiat jäävät mysteereiksi.
Meillä ei ole aikaa tutkia niitä. Lähteä etsimään, olla etsijä.
Se oli intohimoni. Tahdoin sydämestäni olla etsijä.
Tutkia elämää, mennä Eedenin puutarhaan, ymmärtää, -
mistä kaikki alkoi. Niinpä vaelsin maailmalla.
Kun ymmärsin sen, palasin uskontooni.
Palasin ortodoksiseen kotimaahani, isovanhempieni maahan ymmärtäen, -
mitä he olivat kokeneet holokaustissa ja mikä oli tuonut heidät tänne.
He aloittivat kovan työn ja perustivat maan rannikolle.
He eivät menneet sisämaahan vaan jäivät rannikolle, -
sillä Euroopasta tulleet tulivat rannikoilta.
He pystyttivät Haifan, Tel Avivin ja muut paikat, joissa nyt asumme.
Me nuoret olimme kolmatta sukupolvea.
Myös vanhempamme varttuivat rannikkoseudulla.
Me nuoret tahdoimme Israelin sydänmaille.
Kysyin itseltäni teidän laillanne lainelautailusta ja asepalveluksesta.
Kokemukset vaikuttivat minuun.
Vanhempieni talossa huoneeni oli kolmannessa kerroksessa, -
ja minulla oli pieni ikkuna ― kuin Nooalla ― joka aukesi itään.
Isä oli rakentanut meille pienen talon kukkulalle.
Näin ikkunastani pitkälle. Näin idässä Samarian vuoret.
Asepalveluksen aikana minulle muodostui vahva yhteys -
Juudeaan ja Samariaan, sillä suoritin asepalvelukseni tällä alueella.
Sen maisema, ihmiset ja näköalat tulivat minulle läheisiksi.
Se valtasi sydämeni.
Armeijan jälkeen alkoi tavanomainen elämä.
Tein töitä, tutkin Tooraa ja palasin juurilleni.
Silloin katsoin vanhempieni talosta itään -
ja vain 30 kilometrin päässä alkoi Samarian alue, -
laaja, suuri, ihmeellinen, kesyttämätön Israelin erämaa, Israelin sydänmaa.
Siellä tapahtuivat Raamatun kertomukset etelästä pohjoiseen.
Isämme vaelsivat tällä seudulla.
Ajelin ajoittain moottoripyörällä, enduropyörällä, tällä seudulla.
Te tunnette Israelia. Olette olleet täällä jo pari vuotta.
Ymmärrätte Israelin eri yhteisöjä.
Negevissä asukkaat käyttäytyvät eri lailla kuin Samariassa -
ja Golanilla eri lailla kuin Tel Avivissa.
Nämä ovat Israelin heimoja. Havaitsin sen israelilaisena nuorena.
Ajoin moottoripyörällä ympäri tätä aluetta.
Opiskelin Tooraa eri jeshivoissa. Eräs rabbi sanoi minulle: -
"Nir, jos tahdot asettua aloillesi, mene naimisiin.
Älä pelleile. Jos tahdot elää poikamieselämää, elä sitä.
Jos tahdot mennä naimisiin, asetu aloillesi." Tein niin.
Tarinasi inspiroi minua valtavasti, kun mietin, mistä Herra on sinut tuonut.
Olet nuori, kuten Caleb mainitsi.
Vartuit täällä vanhempiesi kotona lainelautaillen ja maailmalla matkaten.
Sitten palasit Israelin maahan.
Palattuasi et asettunut Kfar Sabaan rannikolle.
Aloitit elämän Samariassa ja toit perheesi tänne.
Otit uskon askelen.
Se, miten olet tehnyt kaiken tämän, on minusta ilmiömäistä.
Seuraava osa tarinaasi on upea.
Tulit sydänmaille, pystytit talon ja aloit vieläpä viljellä maata.
Surffaajapoika alkoi viljellä maata vailla kokemusta.
Tahtoisin kuulla, miten se tapahtui.
Selvä. Ennen kuin nostamme maljat, -
kerron, mitä tapahtui.
Hashem käski minun tehdä niin. Se ei ole mitään tarinaa.
Sanon sen uskosta.
Hashem sanoi minulle: "Menet vuorille ja istutat sinne viiniköynnöksiä."
Voitte kysyä muilta, jotka muistavat sen ajan.
Kesti 8 kuukautta siitä, kun tulin vaimoni Shiran kanssa Har Brachaan,-
että istutimme Tura-viinitilan Erez Ben Saadonin kanssa -
ensimmäiset köynnökset yhdessä. Miksi? Koska Hashem puhui minulle.
Hän sanoi: "Nir, mene vuorille ja istuta viiniköynnöksiä."
Se ei ole salaisuus.
Se saattaa vaikuttaa oudolta, mutta niin Hashem sanoi minulle.
Nykyään ihmisillä on kaikenlaisia hullutuksia, -
hyviä ja huonoja.
Se oli minun hullutukseni, että tulin tälle vuorelle. Hyvä hullutus.
Hashem puhui sielulleni ja avasi korvani.
Hän sanoi: "Nir, menet Har Brachaan.
Koputat Israelin hallituksen virastojen oviin -
ja sanot, että Har Brachan maalle pitää tehdä jotakin.
Se ei ole oleva enää hylättyä vaan hedelmällistä maata.
Näin kuuluu tapahtua siellä."
Siinä kesti, että saimme viranomaiset puhuttua ympäri. Kesti 8 kuukautta -
vakuuttaa Israelin hallitus siitä, että alueeseen kannattaa sijoittaa.
Kaivinkone ja puskutraktori alkoivat raivata maata.
Tiedätte viinitilallisina, mitä viinitilan pitäminen on.
Maan valmistelu istutusta varten on kaikkein työläin vaihe.
Minä ja Erez aloitimme työn siihen aikaan.
Hashem antoi hänelle voimia hoitaa asioita tilalla -
ja minulle hallituksen kanssa.
Liitimme voimamme yhteen, kuin Joosef ja Juuda.
Tämä on Messiaan aikaa. Erez tietää sen.
Lyöttäydyimme yhteen ja tartuimme yhdessä projektiin.
Ennen kuin näimme sen heräävän eloon, jätimme sen hetkeksi.
Myöhemmin kumpikin lähti omaan suuntaansa. Se on luonnollista.
Aloitimme kuitenkin yhteistyökumppaneina.
Hashem antoi suuren siunauksen.
Hän etsi sydämiä, jotka siunaisivat maata.
Ei maata voi jättää hedelmättömäksi 2 000 vuodeksi.
Se on häpeällistä, kuten rabbi Melamed sanoi teille.
Hashem puhui, ja minun täytyi tehdä se.
Jumalan tahdosta ja aikataulussa Hän huolehtii kaikesta.
Hän huolehtii siitä, koska Hän lähetti minut työhön. Jos minut lähetettiin, -
taustalla tapahtuu jotakin, mitä en aina edes ymmärrä enkä näe.
Jumala on siunannut runsaasti viljelyä ja viinitilaasi.
Mikä tämän paikan tarina on?
Blessing on the Mountain on vierailukeskus Har Bracha -viinitilalla.
Kummankin nimi tarkoittaa siunausta vuorella. Hepreaksi: "bracha al hahar".
Tämä on ravintola ja vierailukeskus.
Kun tätä paikkaa pystytettiin, tätä kutsuttiin ulkoiseksi siirtokunnaksi, -
laittomaksi siirtokunnaksi.
Mutta se oli 30 metrin päässä juutalaisasutuksen rajalta -
ja asutukselle karttaan määritetyillä rajoilla.
Se oli 30 metrin päässä asutuksen portilta.
Näimme monien tulevan tälle vuorelle naapuriemme samarialaisten luokse -
Sikemin kaupungin vierellä. Se on 800 metrin päässä.
Tahdoimme tarjota heille palveluja, jotka puuttuivat heiltä.
Ei ollut wc-tiloja, ei ruokapaikkaa. Päätimme rakentaa ne heille.
Vein ryhmiä englanninkielisen heprea- laisen Raamatun kera vuorenharjalle -
näköalapaikalle, josta näkee Joosefin haudalle ja Sikemiin.
Joka kerta ajattelin, että on hyvä opettaa ihmisiä, -
mutta heitä tarvitsee silti myös palvella.
Ihmisten tarvitsee syödä ja juoda.
Hallituksella oli alkuun ongelmia asian suhteen.
Meidät käskettiin pois täältä, saimme tulla takaisin, ja taas piti muuttaa.
20 metriä sinne, 20 tänne... Byrokratiaa.
Me juutalaiset emme pyydä maailman kansoilta anteeksi siksi, -
että tiedämme, mitä pitää tehdä.
Mutta meidän pitää seistä vahvana kansamme tähden.
Siksi olemme täällä. Tulimme elämään maasta Israelin sydänmaille -
tavallisina israelilaisina, jotka tahtovat asettua maahan.
Teidän kysymystenne kautta -
saa kiinnostavaa ymmärrystä ajanjaksoista, -
jotka toivat meidät tälle vuorelle avaamaan keskuksen.
Olemme laajentaneet keskusta. Viime vuonna laajensimme rakennusta -
200 neliömetrillä, jotta suuremmille ryhmille olisi täällä tilaa.
Rakensimme viinibaarin ja ilmastoinnin.
Valmistamme ihanaa ruokaa.
Tänään täällä juhlittiin brit milaa, ympärileikkausta.
Se suoritettiin asutuksen synagogassa, ja sen jälkeen -
juhlaväki tuli tänne juhla-aterialle nauttimaan viinistä ja lihasta.
Olet kertonut kasvusta. Monet elämäsi osa-alueet -
ovat kasvaneet vaikeuksista upeiksi asioiksi.
Entä perheesi? Montako lasta sinulla on ja mitkä heidän nimensä ovat?
Meillä on mazal tov, hyvää onnea. Hashem on siunannut meitä runsaasti.
Juuri ennen sapattivuotta, korjaan: juuri sapattivuoden puolella -
viime kuussa meille syntyi tytär, Gefen. Nimi tarkoittaa viiniköynnöstä.
Meillä on nyt kuusi lasta. Vanhin on 12. luokalla.
Tohar päättää lukion tänä vuonna.
Seuraavan lapsemme nimi Oz. Se tarkoittaa rohkeutta.
Tohar tarkoittaa puhtautta.
Oz käy Israelin ilmavoimien akatemian koulua.
El'ad Jitschak on seitsemännellä luokalla.
Hän käy koulua lähellä Elon Moressa.
Sitten on Anava. Selitän heidän nimensä.
El'ad tarkoittaa "Jumala olkoon kanssamme ikuisesti".
Anava tarkoittaa nöyryyttä.
Anava on kuudennella luokalla.
Sitten on Tama. Tama Noomi tarkoittaa viattomuutta.
Lapset ovat Jumalan siunaus. Kaikki ovat syntyneet Har Brachassa, -
paitsi Tohar, joka muutti tänne kahden kuun iässä.
Kun joku palestiinalainen tulee luokseni viinitilalle toisesta kylästä,-
hän syyttää: "Olet vienyt maani minulta." Kysyn, kuinka niin.
"Kaikki lapseni ovat syntyneet kylässäni." Vastaan saman.
"Kaikki lapseni ovat syntyneet asutuksessani. Mitä eroa sillä on?"
Mennään askel syvemmälle. Mitä ajattelet tulevaisuudesta?
Mitkä ovat unelmiasi?
Miten jatkaisit lausetta "Nir Lavi tahtoo nähdä Jumalan avulla..."?
Mikä tämän paikan tulevaisuus on?
Tahtoisin nähdä Sikemin (Nablusin) jälleen israelilaisten asuttamana.
Tahtoisin nähdä Oslon sopimuksesta puhuttavan realistisesti.
Olen myös opiskellut Lähi-idän tutkimusta -
Arielin yliopistossa ja Bar Ilan -yliopistossa.
Kun Oslon neuvotteluita alettiin käydä vuosina 1993―1994, -
se oli meille huono asia. Se toi meille vain vastoinkäymisiä.
Mutta Hashem tulee luoksemme vaikeuksissa tai mukavalla tavalla.
Se riippuu. Jos valitsemme vaikeudet, Messias tulee vielä nopeammin.
Kysyitte näystäni. Tahtoisin nähdä näiden asioiden katoavan.
Palata realistiseen, tavalliseen elämään.
Jos jotakin tahdon viinistä sanoa, niin sen, että viini vie meidät juurillemme.
Tunnustin sen ajan myötä.
Ymmärsin, miksi minun pitää kasvat- taa viinitarhoja eikä muita hedelmiä.
Suurin ymmärrys viiniköynnöksistä -
ja viinitarhoista tulee juurista.
Ne ovat puita, jotka näyttävät juurilta. Kesyttömiltä juurilta.
Myöhemmin niihin kasvavat kukat ja lehdet.
Tähän aikaan ne näyttävät juurilta, jotka seisovat maan päällä.
Ne juuret ovat meidän juuremme. Palaamme juurillemme.
Hashem pitää meidät tässä maassa, koska palaamme juurillemme.
Jos tahdomme juurtua muualle ja jättää juuremme, -
Hashem antaa meidän tehdä niin.
Se on meidän päätöksemme.
Maailma on suuri. Voimme päättää itse.
Mutta jos tahdomme yhteyden juuriimme, tämä on ainoa tapa: -
kasvattaa viinitarhoja ja kasvattaa oliivipuita Samariassa.
Meidän pitää palata juurillemme. Jeremia profetoi luvussa 31: -
"Sinä istutat jälleen viinitarhoja ja saat korjata hedelmätkin."
Nämä ovat tekoja, jotka tapahtuvat uuden ajan historiassamme.
Kiitämme Hashemia siitä siunauksesta, että voimme tehdä niin.
Meillä on vierailukeskus, kiitos Herran. Hashem siunaa meitä kasvulla.
Lisätietoja Nir Lavista ja Har Bracha -viinitilasta -
saa osoitteesta www.brachawineries.com.
JOSHUA JA CALEB ISRAELIN SYDÄNMAILLA
Suomennos: Maija Tuukkanen