Iisrael - Lähis-Ida ainus demokraatia.
Jeruusalemm - maailma vaidlusaluseim kinnisvara.
Juuda ja Samaaria - maailm nimetab neid Läänekaldaks.
Meedia püüab seda varjata.
Tõsilood tõelistest inimestest: isadest, emadest, lastest, peredest.
Need on Iisraeli südamaa inimesed.
Teekond jätkub Joosua ja Kaalebi raportiga.
JOSHUA & CALEB IISRAELI SÜDAMAAL
Moshe, on vägev sinuga siin Jeruusalemmas olla.
Olen siin korduvalt käinud.
Paljud teavad sinu poodi ja lugu juutide ja kristlaste suhetest.
Tahame tutvuda sinu isikliku poolega
ja kuulda sinu Iisraeli jõudmise lugu. Sündisid siin,
kuid räägi sellest, kuidas esimest korda Jeruusalemmas šofarit kuulsid,
mis sind Iisraeli naasma ajendas.
Nagu ütlesid, olen siin sündinud. Ka mu isa sündis siin.
Vanaisa tuli Iisraeli 1920. aastail. Kogu meie suguvõsa oli siin.
1967. a enne Kuue päeva sõda olid uudised kohutavad.
Oletati, et ees ootab uus holokaust.
Tel Avivis ja Haifas kaevati halvimat oodates massihaudu.
Sellest rääkis press ja araablased: Iisrael hävitatakse.
Olime öösiti üleval, et vähimatki uudisetera kuulda.
7. juunil, päev pärast sõja puhkemist,
olin keskkoolis keemiaeksamil.
Tõin salaja pluusi all kaasa väikse transistorraadio ja kõrvaklapid.
Nii sain eksami ajal raadiot kuulata.
Raadios oli kordussaade sõjakorrespondendist,
kes koos vägedega vanalinna suunas jooksis.
Raadios kõlas hingeldamist ja tulistamist.
Sõdurid ei käskinud varjuda, vaid hüüdsid:
"Kus see on? Kuidas sinna jõuda? Kust me selle leiame?"
Ta hingeldas ja ütles lõpuks: "Olen kohal.
Liigun trepist alla Nutumüüri juurde."
Teel ütles ta tüüpilise iisraellase kombel:
"Ma pole religioosne inimene. Ma ei tea, kas usun Jumalat.
Kuid siin ma olen. Seisan Nutumüüri ees."
Ta ütles: "Puudutan kohe Nutumüüri kive."
Ja seejärel: "Ma puudutan neid." Siis tekkis vaikus.
Kuulsin vaikset nuuksumist. Kui see valjenes,
lükkas ta vist mikrofoni kaugemale, et nuttu kuulda poleks.
Armee pearabi, rabi Goren,
oli väikese sõdurisalgaga palvetama saabunud.
Nad palvetasid langenute ja ellujääjate eest.
"Issand on nende pärandiosa. Puhaku nad rahus."
See oli nii liigutav, et korrespondent hakkas kontrollimatult nutma.
Siis võttis rabi Goren väikese šofari.
See oli eriline šofar. Ma ei teadnud seda toona.
Ta puhus šofarit. Esmakordselt pärast tuhandeid aastaid
puhuti Nutumüüril vabalt šofarit, ilma et keegi keelanud oleks.
Šofaripuhumine kõlas Nutumüürilt
transistorraadio kaudu üle mere tuhandete kilomeetrite taha
ja kõrvaklappide kaudu mu kõrvu ja hinge.
See muutis mind täielikult.
Olin poisike ja siis ei mõelda dramaatilistele muutustele.
Vandusin, et saagu, mis saab,
minust ja mu perest saavad jeruusalemlased, kuigi olin poisike.
Mida see ka nõudnud poleks, teadsin, et osalen Jeruusalemmas toimuvas,
kuna juhtunud oli midagi uut. Maailm liigutas, kui šofarit puhuti.
Pühakiri lubas, et see juhtub.
Teadsin, et mu tulevasel kaasal ja sõpradel
on sama nägemus ja igatsus nagu minul.
Olin alati tahtnud siia tulla ja olin alati Iisraeliga sidet tundnud,
kuid see hetk oli pöördepunktiks. Miski polnud enam endine.
Seda šofaripuhumist võib kuulata lindilt või YouTube'ist.
See heli liigutab mind siiamaani.
Kas kõik maailma juudid kogesid seda šofarihüüdu samamoodi?
Usun, et iga juut muutus 1967. a.
Juudid muutusid rahvana.
Äkitselt nad mõistsid, et nad ei elanud enam paguluses,
vaid tekkis võimalus lunastuseks. Kõik muutus võimalikuks.
Laulud ja palved polnud enam üksnes innustavad meenutused.
Räägiti millestki, mis võis juhtuda täna, homme ja ülehomme.
Selles tuli osaleda.
Isa õpetas Piiblit ja ütles,
et Kanadas võib õppida Tanahhi e Piiblit, kuid Iisraelis saad selleks.
See, et endal oli võimalik Jumala Sõna täitumus olla,
oli uskumatu mõte.
Piiblit lugedes mõtled: "Kui see juhtub, on see imeline!"
Siis mõistad, et Jumal juba liigub.
Kas jääd kõrvale või lähed liikumisega kaasa?
Mida tegid, kui seda kuulsid? Oled teinud mitmeid suuri otsuseid,
kuid selgita sügavamalt, mida sa toona otsustasid?
Esimeseks oli see vanne, et tulen siia.
Olin noor, kui selle vande andsin.
Selles vanuses elatakse hetkes. Juba see muutis mu elu.
Teiseks mõistsin oma otsuste tähtsust. Pidin palju otsuseid tegema.
Olin alustanud meditsiiniõpinguid, kuid otsustasin ala vahetada,
et jõuaksin paremini oma rahvani.
Kuidas ühendan võimalikult rohkem vendi-õdesid üksteisega
ja parandan nende teadlikkust. Nad võivad oma otsused teha,
kui teavad, et midagi on toimumas.
Osalesin aktiivselt juudi hariduses ja töös juutidega.
Sõnum muutus märgatavalt.
On ülioluline taaskinnitada oma usku Jumalasse.
Kuid on revolutsiooniline taaskinnitada oma usku Iisraeli rahvasse,
kelle seas toimus midagi, mida polnud toimunud tuhandeid aastaid.
Kuidas su õpingud Iisraeliga seotud olid?
Mõtlesin otsused hoolega läbi. Arstiks saamine on tähtis perele.
Mõtlesime, mida teha. Asi oli minus ja aitamises.
Juudi hariduses osalemine ühendas mind juudi rahvaga.
Otsustasin hankida pereterapeudi kraadi.
Mõtlesin, kuidas inimesi kokku tuua. Tuli ehitada sillad kuristike üle.
Pärast aastatepikkust pagulust ollakse otsekui väärkoheldud laps
või katkine pere. Kuidas neid haavu parandada?
Sellest peale oli kõiges küsimus rahva toomises tagasi siia,
ka mu enda ja pere puhul. Tahtsin sõnumiga võimalikult paljudeni jõuda.
Millal naine ja lapsed mängu tulid?
Abiellusin ja meile sündis Kanadas kolm last.
Mõtlesime pidevalt, kuidas Iisraeli jõuda.
Oli raske otsustada lahkuda kohast, kus on ülikülluslik ja kerge elu.
Kus see oli? - Torontos.
Kolisin Montrealist Torontosse, kus kohtusin oma naisega.
Pidime õppima, kuidas elugraafikut ümber planeerida.
Elu ahvatleb kergemat teed valima.
Algul oli naine valmis kolima ja mina mitte. Siis vastupidi.
Lõpuks, kui meie vanim laps hakkas 5-aastasena lasteaeda minema,
otsustasime, et ei alista teda sellele kiusatusele,
vaid realiseerime prohveteeringu.
Otsustasime, et enne, kui ta algkooli läheb, kolime ära.
Siis muutis Jumal rahalist kiusatust.
Äritegevus hakkas paremini minema.
Jumala pani meid proovile: "Kas kolite või ei?" Kolisime.
Saime siin veel kolm last ja kasvatasime oma 6 last siin üles.
Nad kõik tunnevad, et peame siin olema.
Tänu Jumalale, see kirg kandus üle neile kõigile.
Sellega on seotud väike nali.
Käisime tihti Kanadas mu naise suguvõsa juures
Minu pere kolis ka siia: vend, õde ja vanemad.
Käisime mu äia-ämma juures. Neil oli kaunis farm ja majake,
kus lapsed said kala püüda ja paadiga sõita.
Kartsin alati, et on liiga palju nad selle juurest ära viia.
Ämm ja äi elasid mugavat elu.
Küsisin oma vanemalt lapselt: "Mida arvad Kanadasse naasmisest?"
Ta ütles: "Kanadas on igasugu asju ..." Ta oli 10-aastane.
"... aga Iisraelis on Jeruusalemm." Ta mõistis asja tuuma.
Kas kolisite otse Jeruusalemma. - Jah. Olin seda tõotanud.
Vandusin teismelisena muudki: ühel päeval tantsivad mu naine,
lapsed ja ehk lapselapsedki templi õuel.
Kui Jumal lubab, täidan ka selle tõotuse.
Kui Issand lubab, oleks see vägev päev.
Siinkohal saamegi rääkida Jeruusalemmast ja tulevikust.
Räägime sellest, mis Jeruusalemmas on toimunud.
Kuidas oled näinud taastamisprotsessi Jeruusalemmas?
Kui siia tulin, mõistsin, et Jeruusalemma taastamine
pole üksnes vaimne, vaid ka füüsiline.
Oli inspireeriv näha, kui ehitati uut ostukeskust või teed.
Mõtlesin: "Kui tore!" Mõistsin, et see on vaimne.
Luuakse füüsilist Jeruusalemma, et jaguks ruumi ja mugavust kõigile,
kes siia tulevad. Neid tuleb miljoneid.
Äkitselt mõjus iga uus kivi, hoone ja tee mulle vaimselt
ja täitis mind uskumatu rõõmuga. Kui Kanadas midagi uut nägin,
pidasin seda toredaks, kuid see ei tekitanud sama tunnet.
Siin mõistsin, et Iisraeli ülesanne on ühendada taevane ja maine.
Arvame, et taevane ja maine Jeruusalemm on juba olemas.
Me lihtsalt ei näe seda, kuna eraldame füüsilise vaimsest.
Aga Jumal ütleb: "Miks te nii teete?
Mina lõin füüsilise. Kas see pole vaimne?"
Äkitselt sai kõik füüsiline uue tähenduse.
Iga vihmapiisk sai uue tähenduse. Me seisame siin vihmas.
Mujal nurisetaks vihma pärast, kuid siin on see õnnistus.
Jumal ütleb: "Tahate vihma Egiptuses. Minge Niiluse äärde."
Aga siin: "Tulge minu juurde."
Ta räägib meile igas vihmapiisas.
Sellisel päeval, kui päikest üldse näha pole,
ütleb Ta: "Ärge muretsege. Ma pole teid unustanud!"
Äkitselt on füüsiline vaimne, lilled ja puuviljad.
Hs 36: "Mäed, kandke oma vilja, sest mu lapsed tulevad koju."
Kui mõistan, et hoian käes apelsini, mille Jumal on tõotanud,
ja millel Ta on kasvada lasknud, ma imestan.
See on vapustav, kui elad niiöelda Jumalas.
Mis tunne on olnud näha Jeruusalemma füüsilise ilu kasvu?
Kui vaatan 1967. a fotot sellest kohast ja võrdlen sellega,
kuidas kõik siin nüüd välja näeb, näen suurt muutust.
Selgita, kuidas see juhtus? - Muutused tulevad vargsi.
Füüsilised muutused. Sa harjud olemasolevaga.
Varem oli vanalinnas siin-seal varemeid.
Äkitselt on kõik üles ehitataud ja kõike ehitatakse.
Mu naabrus Jeruusalemmas on muutunud.
Kui kolisime siia, ärkasin kord Yom Kippuri päeval väga varakult.
Tahtsin minna oma korterelamusse, kuid pidin peatuma,
kuna mingi karjane oli sinna künkale lambad sööma toonud.
Täna on see eeslinn.
Seal pole ruumi lammastele ja muule sellisele.
Kõik areneb ja kõike ehitatakse ümber.
Hurva sünagoog ehitati uuesti üles. Kaua aega oli seal vaid üks kaar.
Sellest pidi saama kõige hävitatu mälestusmärk.
Öeldi, et me ei naase siia enam kunagi.
Äkitselt leiti, et miks mitte hoopis sünagoog ehitada.
Sünagoog ehitati ja see vapustas maailma.
Eriti pahaseks said palestiinlased. Ma ei mõista seda.
Minuga tehti uudistesse intervjuu.
Reporter ütles, et maailm on pahane. Küsisin:
"Miks peaks kedagi pahandama, kui Jumala koda üles ehitatakse?
Oleks tulnud ehk pahandada, kui see hävitati."
Nad pole sellest teadlikud, kuid nende hing mõistab,
et kui taastati too hoone ja teised, oli see selge märk,
et Jumal on liikvel. Maailm ootab, et midagi hakkab juhtuma.
Kui vaatan aknast välja, näen lapsi aias mängimas.
Kui Sakarja nägi nägemuse lastest, kes Jeruusalemmas mängivad,
võis ta näha minu lapsi.
Mõistsin, et olen Pühakirja täitumine.
Oli kerge seda otsustada, mõistmata, mida see tähendab.
Maailmas ootavad paljud Jumala tegutsemist.
Mõned, nagu ühendus Hayovel ja siin elavad, mõistavad,
et kui Jumal liigub, tahavad nad selles osaleda ja löövad kaasa.
Tulid väljastpoolt Iisraeli,
kui kuulsid šofarihüüdu Kanadas ja otsustasid siia tulla.
Aga su lapsed? Nad elavad Jeruusalemmas ja näevad muutumist.
Kuidas nemad seda kogevad ja millega täna tegelevad?
Suurepärane küsimus. Mõtlesin alati, kas neis tekib sama kirg.
Tekkis, sest rääkisime sellest ja elame seda.
Igaüks neist on leidnud oma viisi rahva taastamises osalemiseks.
Osa on õpetajad, osa teevad meediatööd
ja edendavad Iisraeli asja ning Juudamaad ja Samaariat.
Üks mu poegadest lõpetas äsja teenistuse armeekomandörina.
Kõik tunnevad, et kõik nende teod muudavad meid paremaks rahvaks
ning selle maa ja maailma paremaks kohaks.
Uskumatu. See on kaunis, et seda kirge tulevale põlvele edastad.
Nad saavad kasvada Jeruusalemmas. Oled alustanud õpetamist
ja info vahendamist ühelt põlvkonnalt teisele.
Loed Piiblist prohveteeringut ja näed, kuidas su lapsed seda elavad.
Ja ka lapselapsed. - Mitu lapselast sul on?
Palju. Tänu Jumalale!
Lapselapsed istuvad sabatiõhtusöögil ja ütlevad:
"Kas mäletate, kuidas Aabraham eelmine nädal ütles ..."
Nad lihtsalt ei loe, vaid elavad seda.
Nad tunnevad paiku. Nad on seal käinud.
Nende esiisa Aabraham on nagu nurga taga elanud vanaisa.
Kust see lähtub?
Milline keskkond! Sina oled õpetaja.
Õpetad Jeruusalemma tulijaid. - See on unistuste täitumine.
Võin üksnes ette kujutada. Milline on olnud sinu tee hariduses,
pärast Iisraeli saabumist tänaseni ja mida praegu teed?
Õpetamine pole lõppenud. Õpetan selleks, et ise õppida.
Keskendun mõnele asjale,
et vahendada seda õpilastele ješivas või rahvale poes.
Jeremija raamatus öeldakse, et Jumal on Iisraeli lootus.
Seal kasutatud sõna on 'mikve', kui veest ja vihmast räägime.
Asi on Jumalas ujumises. Iisrael tähendab Jumalas ujumist.
Õpetamine ja õppimine ...
Mõtlesin kaua, et juudid tulevad ja taastavad sideme sellega,
kes nad tegelikult on. Poes on juhtunud imelisi lugusid.
Siis hakkas kristlik maailm muutuma ja küsima asju,
mida pole küsinud 2000 aastat. Me polnud osa nende nägemusest.
Äkki ütles Jumal: "Nad on osa. Räägin nende kaudu teile,
et olen Jumal." Seda öeldakse Hesekieli raamatus.
Poodi hakkas tulema gruppe. Nüüd käib neid isegi viis päevas.
Uksed suletakse ja igaühel on oma agenda, aga see ei sega.
Minu plaan on saada nad nägema, et Jumal tegutseb ja on suur.
Jumala suurim kingitus mulle on, et võin selles kõiges osaleda.
Teate seda oma töö kaudu. Võimalus selles osaleda
julgustab, annab jõudu ja teeb samal ajal alandlikuks.
Oled tulnud Jeruusalemma pea iga päev
juba 29 aastat oma poodi avama.
Rääkisime sellest, mida oled näinud siin linnas juhtumas
ja sellest, mida Jumal siin teeb.
Mina olen käinud siin vaid 10 aastat ja näen ka muutusi.
Näen, et lunastusprotsess on tõeline.
Lõpetan intervjuu ühe küsimusega.
Millised on sinu tulevikuunistused? Mille kohta ütled:
"Be'ezrat haShem, kui Jumal lubab, siis näen seda veel oma eluajal?"
Mul on üks tõotus veel täitmata. Tahan tantsida templiõuel
oma pere ja teiega.
Kogu maailm teeb seda siis. See juhtub, be'ezrat haShem.
Seda oodates ei rõõmusta ma millegi muu üle nii palju,
kui selle üle, et näen, kuidas mu silme all tekib ilmutus:
"See on tõsi! See tõesti sünnib!"
Kui inimeste silmis sütib see valgus, sütib taas Jumala valgus.
Meie oleme Jumala keel. Ta kasutab meid.
Kui keegi ütleb: "Midagi tõesti toimub.
Asi pole poliitikas või palestiinlastes ja iisraellastes,
vaid selles, et Jumal avab unistust, mis pole enam uni."
Ta kutsub meid unenägijateks. See pole enam uni, vaid tõsi.
Näen selle valguse süttimist silmades. Näete seda oma töös ilmselt isegi.
Näeme, kuidas inimeste silmades tekib seesama arusaamine.
See valgus areneb, laieneb ja kasvab.
Kui tean, et sain kuskil ajalookäänul sellest väike osa olla,
on see mulle Jumalalt suurim kingitus.
Lisainfot Moshe Kempinsky ja tema poe kohta Jeruusalemmas
leiad aadressilt: www.shorashim.com
JOSHUA JA CALEB IISRAELI SÜDAMAAL
Tõlge: Monika Jaaguri