Kümme maakuulajat ütlesid, et tõotatud maal on hiiglased,
me ei pääse sinna.
Kahel maakuulajal oli teistsugune vaim.
Nad uskusid Jumala tõotusi ja lepingut.
Maailm nõuab maade loovutamist rahu eest.
Meie aga kutsume kristlasi Juudat ja Samaariat kaitsma.
Maailm esitleb asju negatiivselt. On Joosua ja Kaalebi raporti aeg.
Joshua ja Caleb Iisraeli südamaal
Batya Sela Itamari nõlvad
Alusta täiesti algusest.
Kuidas su pere Iisraeli jõudis? Räägi kõigest.
Kasvasin Maale Adumimis Jeruusalemma lähedal.
Olime linnainimesed.
Ema ei lasknud mul isegi koera võtta,
kuna tema meelest oleks see looma piinamine.
Siis palusin koera isalt, Tegin seda alati, kui ema ei ütles.
Isa ütles, et siis, kui jaksan loomi kasvatada.
Ma ei teadnud midagi loomadest ja nende kasvatamisest.
Läksin kord sõbrale külla kuskile orgaaniliste toodete farmi.
Esmalt pidin bussiga sõitma ja seejärel edasi viie pöidlaküüdiga.
Kui kohale jõudsin,
tundsin, et polnud kunagi Jumalale ligemal olnud.
Otsustasin sinna tagasi minna, kuigi ei teadnud kuidas.
Elu oli juba planeeritud, aga otsustasin selleks aega võtta.
Kui üks mu kursustest ära jäi,
tulin kuuks ajaks maale.
Kuu venis aastaks. Seejärel abiellusin ja nüüd olen juba 6. aastat siin.
Peatume hetkeks. Oled siis linnatüdruk.
Oled linnast kaugele tulnud.
Mis ametist sa unistasid, kui väike linnatüdruk olid?
Ma vist ei teadnud kunagi, kes ma suurena olla tahtsin.
Tahtsin abielluda klouniga, et ta mind naerma ajaks.
Mul polnud plaane. Kindlasti ei unistanud ma farmist.
Hiljem sul siiski olid plaanid.
Tahtsin sotsiaaltöötajaks hakata. Maksin juba õppemaksugi ära.
See raha on igaveseks kadunud.
Töötasin farmis ja ei tahtnud keset kõike ära minna,
kuna polnud õppinud veel piisavalt kitsede
ja nende eest hoolitsemise kohta.
Tahtsin seal kauem olla.
Hiljem mõistsin, et ma ei taha kontoritööd teha.
Ma ei tahtnud siseruumides olla.
Tahtsin jääda sinna ja kohtusin seal ka ühe poisiga.
Kohtusin temaga esimesel õhtusöögil. Abiellusime veidi hiljem.
Räägi oma kohtumisest ja pulmadest.
See on pikk lugu.
Kui teda esimest korda nägin, siis teadsin, aga ei tahtnud teada.
Tahtsin abielluda 35-aastaselt ja olin alles 19.
Aasta aega ei juhtunud midagi.
OIen väga religioosne.
Kui ära hakkasin minema, kutsus poiss mind välja.
Ütlesin talle, et võin tulla vaid siis, kui see on ametlik kohtamine.
Vastasel juhul räägin meestega ainult siis, kui nendega koos töötan.
Pärast teist kohtamist tahtis ta juba abielluda.
Käisime siiski kolm kuud veel kohtamas.
Kus teie pulmad toimusid?
Abiellusime farmis.
Mu suguvõsa tuli linnast siia. Nad olid šokis.
Kui sõbranna hakkas murul kontskingades tantsima,
väänas ta jala välja.
Jätsid siis linna ja kolisid siia perifeeriasse.
Räägi oma perest ja sellest, kuidas siia mäenõlvale jõudsite.
Elasime treileris.
Ühel hommikul helistati,
et tuuakse kaks uut treilerit.
Pidime kahe tunniga uude treilerisse kolima.
Järgmisel päeval oli Rosh Hashana (juudi uus aasta).
Kahele pühale järgnes sabat.
Meil oli siis vaid kümme külalist, sh sõdurid, kes meid aitasid.
Palvetamiseks on vaja kümmet inimest, nii et vajasime külalisi.
Kolisime uude treilerisse ja oleksin võinud siia jäädagi.
Abikaasa Yakov tahtis siiski maja ehitada.
Mulle oleks piisanud kahest magamistoast.
Pank laenu ei anna, kui siin ehitada tahad.
Otsustasime võtta väiksemaid laene ja ehitada vähehaaval.
Kaheksa kuu pärast oli meil maja.
Olen selle eest väga tänulik.
Olin just sünnitanud teise poja.
Kaks päeva pärast sissekolimist oli meil juba 20 külalist.
Mõned sõbrad tulid meid kolimisel aitama.
Ma ei teadnud, kuidas me kõik oma asjad kolitud oleksime saanud.
Istume siin väiksel rohulapil, mis on ilmselt ainus kogu mäel.
Räägi, miks see nii tähtis on.
Mu selja taga on Jordaania ja Itamar on 15 minuti kaugusel.
Ühinesin liikumisega,
mille eesmärgiks on ida ja lääne vahel side luua,
Arielist, Itamarist ja Vahemerelt Jordaania kuningriigini välja,
et see oleks ühtne territoorium.
Liikumise liikmed asustavad künkaid ükshaaval.
See on üks viimaseid mäenõlvu.
Järgmise nõlva elanikud elavad alles telkides.
Paljud hakkavad maad harima ja see laiendab valdusi.
Aasad ja viinapuuaiad võtavad ruumi.
Lasteaeda tuleb autoga sõita.
Kui autot pole, kõnnib sinna vankriga 2,5 tunniga. Proovisime ära juba.
Kas oled üks neid radikaalseid mäekünka asundusnoori,
kellest uudistes räägitakse?
Radikaalne?
Ma ei kisu oliivipuid maast välja ega pese hambaid araablaste verega,
kui sa seda mõtlesid.
Vahetan lastel mähkmeid ja elan igavat elu.
Kas sa ei oota relv taskus, et midagi hullu võib juhtuda?
Juudi ema peab muretsema, kuid mitte päris nii.
Mu vanemad olid hirmul, kui siia kolisin.
Nad ostsid mulle paasapühade kingituseks relva.
Pidin relvaloa hankima.
Hoian seda lukkude taga.
Kui olukord pingestub, kannan seda kaasas.
Muul ajal ei viitsi.
Räägi veel sellest maa asustamisliikumisest.
Sul on selles suur roll olnud.
Mul pole mingit suurt rolli olnud.
Kõik algas mehest nimega Avri Ran.
Asundused koosnesid varem mitmetest peredest.
Nad tahtsid kasvada ja leieneda tuhandete peredeni.
Kui Avri Ran hakkas protesteerima Oslo rahulepete vastu,
otsustas ta, et juudid peavad lahkuma tarastatud piirkondadest.
Juudid on getodega nii harjunud.
Ta otsustas turvatarast väljapoole kolida.
Ta kolis kohta nimega Hanekuda, Punkt, mida pole isegi kaardil.
Ta elas seal paari perega ja kasvatas loomi.
Rahvas siiski kasvas ja seal käis palju külalisi.
Lärm hakkas liiga suureks muutuma.
Nad otsustasid järgmisele künkale kolida.
Sina olid üks neist külalistest.
Nad olid juba kolme kohas elanud.
Siis kolisid nad Givot Olami, kus mina käisin.
Liikumine kasvas meist suuremaks.
Tekkis ka Alumoti nimeline küngas.
Givot Olamist lahkus üks mees kes asutas künka 777.
Kõik teised olid religioossed juudid,
kuid tema tahtis liikumises osaleda, olemata religioosne.
Avri lasi tal osaleda, peaasi et tal tõsi taga oleks.
Ta pidi iga öö oma künkal magama.
Algul magas ta veoautos nimega Tupac.
Kas külad rajatakse nii, et pargitakse veoauto mäele?
Küla polegi vaja. Piisab ühest perest.
Keegi ei mõistnud, miks tahtsime nii kaugele kolida.
Nüüd on siin lähedal siiski juba teine pere
ja seal on 777 naabruskond.
Seal elab kaks peret.
Üks pere otsustas tõeliselt kaugele kolida.
Seal pole isegi teed. Sinna pääseb vaid jalgsi.
Eesmärgiks on Jordani oruni välja jõuda.
Siit näeb sinna.
Mis motiveerib sind siin elama?
Miks sa tahtsid siia perifeeriasse maja ehitada?
Mainisid varem maale naasmist.
Esiteks, sa tunned seda südames,
et see on sinu koht ja siin saad end teostada.
Siin suudad kõige paremini aidata.
Teine põhjus on loodu.
Siin ei ela kedagi.
Arvatakse, et siin on araablased, kuid see pole tõsi.
Siin polnud midagi.
Siin oli vaid maaalune veetsistern,
seal minu viljapuuaias.
See viib meid 3000 aasta taha Joosua ja Iisraeli aega,
kui nemad tulid maad asustama.
Istutame taimi nende kivide otsa.
See on ehk religioosne liikumine.
Kolme aasta eest koondus maailma tähelepanu Itamari
Fogeli pere juhtumi tõttu.
Oleks huvitav seda lugu sinu suust kuulda.
Veetsin selle sabati vanemate juures.
Kui sabat möödas oli, sain 10-15 telefonikõnet sõpradelt,
kes küsisid, kas kõik on korras.
Kui koju jõudsin, kuulsin Fogeli perest ja terroristist,
kes Itamari oli tunginud.
See oli vapustav.
Künkal 777 polnud üldse turvatara.
Meie majal polnud ust,
kuna selleks ei piisanud raha.
See oli hirmuäratav.
Ma ei kartnud siiski nii palju kui mu naaber,
kes lahkus beebiga Itamarist pooleks aastaks.
Ta elas pool aastat Kfar Sabas.
Tema mees jäi Itamari koduloomi hoidma.
Küsisin oma sõbralt, miks ta ära ei koli.
Ta oli väga traumatiseeritud ja kartis telefonihelinatki.
Lõpuks tuli ta tagasi ja nüüd on neil käsil juurdeehitus.
Küsisin, miks ta ära ei koli.
Ta ütles, et ei saa pärast kõike juhtunut oma kodu jätta.
Heebrea keeles on väljend:
"Iisraelimaa ostetakse kannatusega."
See on kohutav ja me ei taha seda.
Aga kui külas tapetakse pere, mis me sinna parata saame?
Me ei vasta tapmisega.
Otsustasime vastata sellega, et ehitame nii palju kui võimalik.
Kui meid püütakse tappa, näitame, et oleme elus ja jääme ellu.
Itamari ehitati uus ješiva,
sünagoog, uus tänav ja uus elurajoon.
Meie ostsime ukse.
Areneme veidi aeglasemalt.
Meie nägemus on ehk kinnitunud,
kuid põhimõtteliselt on see endine.
Peame postkastini 15 minutit sõitma ja see on raske.
Olen siiski otsustanud elada.
Kui suren, siis suren.
Kuid seni elan täiega oma rohulapi ja õnnelike lastega.
See on kaunis suhtumine.
Kas räägiksid sellest, millega te praegu tegelete?
Mul on kaks poega.
4,5-aastane Gideon käib lasteaias.
Ta õpib juba lugema.
Malachi on nüüd 2-aastane.
Ta käib lasteaias Itamaris.
Mina töötan Iisraelis giidina,
kuid Samaaria on mu lemmikkoht.
Yakov õpib.
Varem juhtis ta Givot Olamis kitsekasvandust,
nüüd õpib ta poliitikat ja meediat.
Ta tahab asju mõjutada.
Küsiksin veel lõpetuseks, millised on sinu tulevikuunistused.
Milline see paik kunagi olema peaks?
Veidi aja eest rööviti kolm poissi.
Fogeli pere mõrva ajal olid mu poisid veel liiga väikesed.
Nüüd mu poeg siiski küsis, kas keegi röövib ka isa.
Ta küsis röövitud poiste kohta. Palvetasime nende pärast.
Kui poeg selle kohta uuesti küsis, rääkisin, et nad on surnud.
Poeg küsis, kuidas see võimalik oli, sest ta ju palvetas.
Kuulus vastus on, et kui midagi Isalt palume, võib Ta ei öelda.
Mu poeg ei tunne siiski, et tema elu ohus oleks.
Väikesena unistasin, et oleksin võinud looduses joosta.
Tahtsin õues mängida.
Mu poeg võib üksi naabri juurde minna ja teda ei röövita,
sest see on nii väike koht. Jumal hoidku selle eest.
Siin eri kogukondade vahemaastikul on turvaline olla.
Inimesed on siin õnnelikud. Nad tunnevad end rahulikult.
Mu poeg unistab sellest,
et ehitab suureks saades värvilise maja ja abiellub minuga.
Meil on ka unistus. Tahame, et kõik siin elaksid,
et maailmas oleks rahu.
Tahaksime teada, et jõuame õhtul tagasi koju.
Maailmas pole siiski ühtki turvalist kohta.
Kui surivoodil leban, tahan teada,
et olen andnud oma parima ja aidanud teisi nii palju kui võimalik.
Tahan olla parim võimalik Batya.
Batya Sela Itamari nõlvadel
Kui tahad lisainfot Batya ja tema pere kohta,
ühine HaYoveliga lõikuse ajal!
Tõlge: Monika Jaaguri