Kymmenen vakoojista sanoi, että luvatussa maassa oli jättiläisiä.
Kahdella vakoojalla oli erilainen henki.
He uskoivat Jumalan lupauksiin ja liittoon.
Maailma vaatii maaluovutuksia.
Kristittyjen on kuitenkin puolustettava Juudeaa ja Samariaa.
Maailma vääristelee tilannetta, mutta me tuomme Joosuan raportin.
Joshua ja Caleb Israelin sydänmailla
Sinivalkoinen kauppa Jerusalemin vanhakaupunki
Herra Udi, voisitko kertoa galleriastasi?
Tila on täynnä kauniita maalauksia.
Gallerian juuret ulottuvat vuoteen 1948.
Täällä käytiin kiivaita taisteluita.
Jordaniasta tuli palestiinalainen armeija.
Heitä vastassa oli pieni joukko juutalaisia, isäni mukaan lukien.
Lopulta tämä paikka joutui jordanialaisten käsiin, -
ja he ottivat sotavankeja.
Isäni oli silloin 18-vuotias.
Hän sanoi aikovansa ensimmäisenä juutalaisena palata takaisin -
Jerusalemin vanhaan- kaupunkiin ostamaan maata.
Se kuulosti hullulta, koska vanha- kaupunki oli menetetty sodassa.
Vasta vuonna 1967 juutalaiset pääsivät takaisin.
Silloin oli kuuden päivän sota.
Olin 9-vuotias. Muistan, kuinka isäni lähti armeijaan.
Hän joutui Egyptin rajalle.
Ensin taisteltiin Egyptiä, sitten Syyriaa vastaan.
Jordania lähti mukaan sattuman kaupalla.
Egyptiä johti silloin mies nimeltä Abdel Nasser.
Hän tajusi häviävänsä sodan.
Hän soitti Jordanian kuningas Husseinille ja sanoi, -
että hän oli voittamaisillaan sodan.
Jordania ei saisi mitään, jos se ei lähtisi mukaan sotaan.
Kuningas Husseini päätti pommittaa parlamenttitaloamme.
Jotkut Egyptin rajalla olleista sotilaista saivat siirron -
taistelemaan tänne vanhaankaupunkiin.
Uskon, että tämä tapahtui Jumalan johdatuksesta.
Israel ei ollut suunnitellut tätä sotaa.
Koska kaikki tiesivät isäni tekemästä lupauksesta, -
hänen komentajansa ehdotti, että hän lähtisi Jerusalemiin.
Isäni siirtyi tänne sodan loppuvaiheessa.
Hän osasi arabiaa ja kävi kyselemässä myytäviä taloja.
Eräs arabi oli ostanut talon kaksi viikkoa aiemmin.
Se sijaitsi tuolla parkkipaikalla, jonka näitte.
Se oli pieni asunto, -
mutta arabi pyysi siitä summaa, joka vastasi isäni koko omaisuutta.
Isäni soitti äidilleni ja kertoi ostomahdollisuudesta.
Hän sanoi, että ostaakseen asunnon heidän piti myydä kaikki.
Isäni sanoi myöhemmin, että olisi hyväksynyt kielteisen vastauksen.
Heillä oli kolme pientä lasta, eikä mitään elantoa.
Isä oli valmis luopumaan lupauksestaan.
Äiti sanoi: "Jos kaadumme, kaadumme yhdessä."
Hän halusi seurata isääni, vaikka tämä tekisikin virheen.
He möivät talonsa ja maksoivat arabille.
Minä muutin ensin tähän isäni kanssa, -
mutta täällä liikuskeli vielä tarkka-ampujia.
Sisarukseni muuttivat kotiimme kuukausi myöhemmin.
Yhtäkkiä vanhankaupungin arabien keskellä asui juutalaisperhe.
Täällä ei ollut koulua eikä kunnon vessaa.
Isäni oli taiteilija, ja hän perusti tämän gallerian.
Asuimme gallerian nurkassa. Kukaan ei kuitenkaan ostanut mitään.
Ihmisiä alkoi kävellä tästä sodan jälkeen itkumuurille.
Kukaan ei kuitenkaan huomannut galleriaamme.
Viikko meni, ja ruokarahat alkoivat olla lopussa.
Isä teki suuren kyltin, jossa luki Old Sity Art Gallery.
Sity-sanan hän kirjoitti tahallaan väärin.
Ihme tapahtui.
Kaikki turistit alkoivat tulla kertomaan kirjoitusvirheestä.
Kun he astuivat sisään, he saivat kupin kahvia, -
ja lopulta he ostivat maalauksen.
Kaupasta tuli kuuluisa, ja turisteja ympäri maailmaa tuli tänne.
Galleria oli auki viiteen asti, -
ja sen jälkeen otimme yövieraita, jos jollain ei ollut yöpaikkaa.
Sitä jatkui vuosia.
Meillä ei ollut yksityiselämää. Elimme kuin kommuunissa.
Pikkuhiljaa meillä alkoi käydä kuuluisuuksia.
Amerikkalainen huippukapellimestari Leonard Bernstein -
yöpyi yleensä huippuhotelleissa.
Hän varasi aina sviitin King David -hotellista.
Silti hän yöpyi meidän luonamme.
Koska hän ei pitänyt vessastamme, hän tarvitsi myös sviitin.
Siellä hän kävi suihkussa.
Hän piti kodistamme, koska täällä hän tapasi ihmisiä.
Näin päädyimme vanhaankaupunkiin.
Täällä ei ollut kouluja, -
joten kun meille tuli vieraita, -
äitini pyysi heitä opettamaan minulle matematiikkaa.
He merkitsivät kirjaani, mihin asti olivat opettaneet minua.
Minulla saattoi olla 30 opettajaa päivässä.
Isä näki tänne muuttomme niiden kuivien luiden heräämisenä, -
joista Raamattu puhuu.
Olimme ensimmäiset täällä. Niin galleriamme perustettiin.
Minustakin tuli taiteilija.
Nykyään kuljeskelen lapsuuteni leikkipaikoilla -
ja yritän vangita tunnelman maalauksiini.
Otetaan esimerkiksi tämä maalaus.
Se näyttää valokuvamaiselta.
Kerron teille hieman Jerusalemin vanhastakaupungista.
Täällä on kristitty kortteli, muslimikortteli, -
armenialaiskortteli ja juutalaiskortteli.
Muslimikortteli, armenialais- kortteli ja kristitty kortteli -
näyttävät samalta kuin 200 vuotta sitten.
Juutalaiskortteli on eri näköinen, koska se tuhottiin vuonna 1948.
Vuonna 1967 jouduimme rakentamaan sen uudestaan.
Samassa talossa voi olla sekä vanhaa että uutta seinää.
Tuhoutuneet osat rakennettiin uudelleen.
Tämän kadun oikealla puolella on vanhaa muuria.
Vasemmalla puolella on uutta muuria.
Uuden muurin tunnistaa siitä, että linjat ovat suorempia.
Poika kävelee vanhan ja uuden välissä.
Meidän jokaisen on päätettävä, -
kuljemmeko varjon vai valon puolella.
Tämä poika valitsi valon.
Kun katsomme tuollaista maalausta, se puhuu omaa kieltään.
Ei riitä, että osaa maalata.
Jokainen taiteilijaksi kouluttautunut pystyy maalaamaan.
Minä haluan viedä sen pitemmälle.
Haluan puhua siitä, mikä elämässä on tärkeää.
Jerusalem ei ole pelkästään kotini, -
vaan se kuuluu koko maailmalle.
Kasvoit Jerusalemissa. Kävitkö myös armeijan?
Menin armeijaan 18-vuotiaana, niin kuin kaikki israelilaiset.
Armeijan jälkeen opiskelin taidetta neljän vuoden ajan.
Opiskelin Skotlannissa.
Israeliin palattuani aloin opettaa taiteita täällä.
Opetin opettajaopiskelijoille, miten taiteita opetetaan lapsille.
Samalla tein omia maalauksiani, ja lopulta laitoin ne esille.
Maalaustaide on koko elämäsi. Kannoitko isäsi perintöä?
Isäni oli taiteilija, joka haavoittui sodassa.
Luoti osui hänen oikeaan käteensä, eikä hän voinut enää maalata.
Hän oli onnekas, että sai pitää kätensä.
Nykyään saamme säätiedotuksia televisiosta ja radiosta.
Isäni osasi ennustaa säätä itse, -
koska hänellä oli käsivartensa sisällä metallinsirpaleita.
Hän tiesi, jos huomenna sataa.
Metallinsirpaleet reagoivat säähän, ja hän tunsi sen.
Hän ei kuitenkaan voinut enää maalata, -
ja hänestä tuli taidekauppias.
En näe tätä galleriaa pelkkänä bisneksenä, -
vaan haluan myös toivottaa ihmisiä tervetulleeksi.
Näen itseni sotilaana, joka tulee vartiopaikalleen.
Jos en ota paikkaani, arabit saattavat ottaa sen.
Tämä on velvollisuuteni.
Oletko asunut vanhassakaupungissa yhdeksänvuotiaasta asti?
Suurimmaksi osaksi.
Miten Jerusalem on muuttunut vuosien varrella?
Kun muutimme tänne, kaikki naapurimme olivat arabeja.
Näkymät olivat kuin Iranissa. Ihmisillä oli mustat kaavut.
Juoksevaa vettä ei ollut. Kaikki kuljetettiin aasin selässä.
Piti tuoda ruokaa ja polttopuita talon lämmitystä varten.
Nyt elämme eri maailmassa.
Muistatko, kun saitte ensimmäiset juutalaiset naapurit?
Se tapahtui kaksi vuotta tulomme jälkeen.
Täällä oli jeshiva-koulu, mutta sen oppilaat vain kävivät täällä.
Kahden vuoden ajan olitte ainoa juutalainen perhe.
Kaikki oli raunioina, mutta me korjailimme taloamme.
Talvella oli todella kylmää.
Seinissä oli reikiä.
Vuosien ajan suihkusta tuli pelkkää kylmää vettä.
Aikaisemmin mainitsit, että täällä oli tarkka-ampujia.
Sota loppui, kun Jordania antautui.
Silti täällä oli vielä sotilaita ja tarkka-ampujia.
Jos minulta kysytään, en tuntenut vaaraa.
Isäni kertoi minulle myöhemmin, -
miksi hän oli aluksi ottanut vain minut mukaan.
Pienemmät sisarukset olisivat voineet karata kadulle ja kuolla.
He tulivat myöhemmin.
Kertoisitko perheestäsi?
Kerroin jo. -Oletko naimisissa?
Olen, minulla on ihana vaimo.
Meillä on viisi lasta.
He tulevat välillä käymään, ja he tuntevat tämän paikan historian.
Jokaisella vanhemmalla on velvollisuus -
välittää arvomaailmansa ja historiantuntemuksensa lapsilleen.
Sillä ei ole väliä, miten rikkaita olemme tai millä autolla ajamme.
Sellaisilla asioilla ei ole väliä.
Tärkeämpää on, paljon aikaa vietämme lastemme kanssa -
ja millaisia arvoja heille välitämme.
Lapsemme käyvät täällä, ja kerron heille tarinaamme.
Näitä siemeniä kylvän heidän sisimpäänsä.
Herra antaa jokaiselle riittävästi sateita.
Jokaisesta siemenestä kasvaa jotain erilaista.
Ihmiset ovat erilaisia.
Toinen siemen putoaa kivikkoiseen ja toinen pehmeään maahan.
Toinen saa enemmän sadetta.
Lopputulos on erilainen, mutta velvollisuuteni on kylvää.
On ollut etuoikeus tavata sinut ja kuunnella kertomuksiasi.
Isäsi oli hieno mies, ja sinä jatkat hänen jalanjäljissään.
Teet mahtavaa työtä.
Saanko sanoa vielä jotain?
Mainitsit isäni, mutta älä unohda äitiäni.
Jos hän ei olisi suostunut seuraamaan isääni tänne, -
tätä ei olisi tapahtunut.
Myös taustalla olevat ihmiset ovat tärkeitä.
Jokaisen hyvän miehen takana on mahtava nainen.
Voisitko kertoa, mitä tarinoita maalauksiisi kätkeytyy?
Jerusalem innoittaa minua joka kerta, kun käyn täällä.
Monet maalauksesi kuvaavat elämää Jerusalemissa.
Tämä maalaus liittyy käymäämme keskusteluun.
Isäni tuli tänne vuonna 1967, ja hän oli ensimmäinen, -
joka maalasi sotilaita itkumuurilla.
Maalaus myytiin jonnekin, eikä meillä ole edes valokuvaa siitä.
Se oli tunnettu maalaus.
Isäni kuoli yhdeksän vuotta sitten.
Silloin päätin palata isän ensimmäisen maalauksen aiheeseen.
Päätin käsitellä samaa aihetta nykyhetken näkökulmasta.
Tässä on esillä neljä eri armeijan osastoa.
Maalaus käsittelee uskonnonvapautta.
Aikaisemmin emme päässeet käymään vanhassakaupungissa, -
mutta nyt pääsemme rukoilemaan täällä.
Se onnistuu, koska puolustamme itseämme, mistä aseet kertovat.
Sotilaat seisovat itkumuurilla, joka on ainoa jäänne temppelistä.
He pyytävät Herralta varjelusta.
Henki puhaltaa itkumuurilta rukousviitan läpi.
Sotilaat seisovat yhdessä.
Tämä on öljymaalaus, -
mutta olen murskannut siihen paikallista kiveä.
Sen pystyy tuntemaan tunnustelemalla.
Se on osa Jerusalemia, ja tarina on tapahtunut Jerusalemissa.
Silti se on tarkoitettu kaikille.
Oletko ainoa taiteilija, joka käyttää kivimurskaa maalauksissaan?
Tietääkseni. -Keksitko sen itse?
Konsepti on mielenkiintoinen.
Öljyväri kuivuu hapettumalla.
Jos öljymaalauksen jättää hapettomaan huoneeseen, -
se ei kuivu ikinä.
Taiteilijat kuten van Gogh käyttivät paksua maalia.
Se johti siihen, että ulkopinta kuivui, mutta sisin jäi märäksi.
Jos maalausta siirrettiin, pinta alkoi halkeilla.
Vanhoissa maalauksissa on halkeamia.
Pinta oli kuiva, mutta sen alla oli märkää maalia.
Ratkaisin ongelman siten, -
että käytän vähemmän maalia, -
ja sen lisäksi liimaan sekoitettua kivimurskaa.
Sillä saan aikaan hienon pinnan ilman halkeamisvaaraa.
Galleriamme sijaitsee tuolla roomalaisella kadulla.
Tässä on Ajelim-katu, joka on juutalaiskorttelin pääkatu.
Halusin maalata lapsia, joilla on koko elämä edessään.
Me seisomme tässä.
Näemme nykyhetkessä paljon enemmän yksityiskohtia -
kuin mitä näemme tulevaisuudessa.
Silloin tarvitsemme visiota.
Tässä tapahtuu paljon muutakin.
Kun maalausta katsoo, ei välttämättä heti huomaa kaikkea.
Tiedämme, mitä tänään tapahtuu, mutta tulevasta ei ole takeita.
Tulevaisuuteen voi nähdä Raamatun kautta, mutta ei selkeästi.
Näillä lapsilla on elämä edessään.
Lisätietoja Udin maalauksista ja kaupasta löytyy osoitteesta -
www.blueandwhiteart.com
Suomennos: Hanna Tischer