Elämä vapaudessa
Hei ja tervetuloa! Olen John Fenn. Tämä on neljäs jakso.
Puhumme siitä, kuinka muuttaa elämänsä.
Voit muuttaa elämäsi ja ajatuksesi vanhoista, latistavista ajatuksista, -
ahdistavista, masentavista ja itseä mollaavista ajatuksista, -
itseä aliarvioivista ajatuksista. Olen puhunut tässä neliosaisessa sarjassa,-
miten vaeltaa uudessa elämässä, miten käydä taistelua mielestä -
ja ajatella uusia ajatuksia.
Olisi ihanaa, jos Herra vain kertakosketuksella pesisi pois -
kaikki vanhat kokemukset, ajatukset ja muistot, mutta Hän on päättänyt, -
että Hän laittaa meihin elävät vedet ja luo uusiksi henkemme.
Että olemme uusia luomuksia Hänessä.
Hän on suunnitellut, että muutumme kuin toukasta perhoseksi -
käymällä läpi metamorfoosin, muutoksen.
Niin voimme vaeltaa ja tutkia, mikä on hyvää, otollista ja Jumalan tahto.
Sinun ja minun on otettava vastuu ajatuksistamme.
Ehkä kukaan ei ole kertonut sinulle sitä aiemmin.
Sanot: "Kärsin masennuksesta. En pidä itsestäni. Inhoan itseäni.
Inhoan kehoani. En usko, että minusta on ikinä mihinkään."
Olen tässä tänään sanomassa, että sinun pitää ottaa vastuu ajatuksistasi.
Monien kristittyjen täytyy kasvattaa vahva selkäranka, -
nousta ylös ja sanoa: "Olen kyllästynyt olemaan masentunut.
Olen kyllästynyt inhoamaan itseäni. Nousen. Suoristan selkäni.
Päätän lujasti ja sanon: 'Vapaudun tästä'." Sillä Jumala on tehnyt tien.
Puhuimme valheesta irti sanoutumisesta, valheen torjumisesta.
Saatana puhuu puolitotuuksia.
Saatana tekee niin. Se ei ole täyttä valhetta, mutta ei kokonaan tottakaan.
Se saattaa sanoa nuorelle naiselle: "Sinusta ei ikinä tule huippumallia."
Se voi olla totta, mutta se ei tarkoita, etteikö hän olisi viehättävä -
tai todella arvokas pelkästään ihmisenä.
Se voi sanoa: "Et ole kovin fiksu." - "No kuka on Einstein muutenkaan?"
Ei ole kovin monia samanlaisia. Useimmat eivät ole niin fiksuja.
Saatana sekoittaa keskenään puolitotuuksia ja -valheita.
Näin me nielemme helpommin valheen ja yhdymme siihen.
Kannattaa käsitellä se totuudellinen osa. "Mitä sitten?"
"Mitä sitten, vaikken olekaan Einstein. En halua olla raketti-insinööri."
"Teen jotain muuta elannokseni." Se täytyy käsitellä. Sano: -
"Seuraan Jumalan suunnitelmaa. En vielä tiedä sitä, mutta torjun valheen,
ettei minusta tule ikinä mitään. Torjun masennuksen ja itseinhon."
Luovu uskosta valheeseen. Kerron esimerkin.
Tämä jakso käsittelee uusissa ajatuksissa vaeltamista.
Eräs nainen tuli luokseni.
Hän vietti täysin normaalia elämää.
Hän oli naimisissa. Heillä oli kolme lasta ja omistusasunto.
Täysin normaali elämä. Hänellä oli isänsä kanssa yritys.
Hänen isänsä oli perustanut autopesulan.
He olivat yhtiökumppaneita.
Vanhemmat olivat ostaneet yrityksen, -
jotta tytär ja tämän perhe saisivat lisätuloja. He halusivat olla avuksi.
Hän sanoi minulle: "Tunnistan, että minulla on ongelma.
Minun on jotenkin vaikea suhtautua isään.
Taidan tietää syynkin.
Kun olin pieni, olin isin tyttö.
Hän piti minua sylissä. Teimme asioita yhdessä. Leikimme.
Mutta kun minulle tuli puberteetti ja aloin kasvaa naiseksi, -
isä lopetti yhtäkkiä kaiken fyysisen läheisyyden. Hän ei edes halannut.
Koin, että hän torjui minut.
Olin isin pikku tyttö isin sylissä.
Halasin ja suukottelin häntä.
Kun tulin teini-ikään ja aloin muuttua naiseksi, -
hän ei edes halannut minua. Nyt tiedän, ettei hän osannut käsitellä -
hänen pikkutyttönsä muuttumista naiseksi.
Mutta minä, teini-ikäiseksi kasvava pikku tyttö, koin sen torjumisena.
Tajusin, että kun synnyin uudesti, siirsin sen Taivaalliseen Isääni.
Ongelma on tämä: Jeesus on minulle rakas, mutta en tunne taivaallista Isää.
En saa Häneen tunneyhteyttä enkä ymmärrä Häntä.
Miten pääsen tästä yli?
Olen isän liikekumppani.
Suhteemme on hyvin muodollinen. Meillä on kättelyvälit.
Hän välttelee koskettamista eikä ikinä halaa.
Se satuttaa. Tuntuu, että olemme hyvin etäisiä."
Minä rukoilin: "Miten voin auttaa? Mitä voimme tehdä?"
Isä antoi jakeen Mark. 4:17.
Siinä Jeesus puhuu ihmisistä, -
joilla ei ole juurta itsessään.
Kun saatana varastaa heiltä Sanan, he kuihtuvat pois.
Heissä ei ole juurta itsestään. Kun tulee ahdistus tai vaino, he kuihtuvat.
Se puhuu Jumalan Sanan siemenestä elämässämme, -
mutta se liittyy myös ihmiseen, jolla ei ole juurta itsessään.
Miksi he kuihtuvat? Koska heillä ei ole juurta. Aivan kuin kasvi.
Jos kasvi ei ole juurtunut kunnolla maahan, -
kuivuuden tai paahteen tullessa se kuivuu ja kuolee.
Samoin ihminen, jos hänellä ei ole juurta itsessään, ei kestä, -
kun olosuhteet tai muiden mielipiteet painostavat; ahdistus ja vaino.
Hän puhui ensin juurista ja sitten Hän käski minun avata Ef. 3:17:n.
Eli Mark. 4:17 ja Ef. 3:17. Paavali rukoili, että Jumala antaisi -
"Kristuksen asua uskon kautta teidän sydämissänne, -
niin että te, rakkauteen juurtuneina ja perustuneina"... Liitin kaksi yhteen.
Mark. 4:17: ihminen ei kestä elämän paineita, -
sillä hänellä ei ole juurta itsessään.
Ef. 3:17: meidän pitäisi olla juurtuneita ja perustuneita rakkauteen.
Rakkaus-sana tässä on 'agape'. Se on ehdotonta rakkautta.
Kun nainen tuli juttusilleni taas, sanoin: "Minulla on jae ja lääke."
Sanoin: "Tässä on käynyt nyt niin, että sinä et ole juurtunut rakkauteen.
Kun isäsi torjui sinut teini-iässä kasvaessasi naiseksi, -
kokemasi ehdoton rakkaus muuttui ehdottomaksi torjumiseksi.
Sinussa ei ole juurta itsessäsi. Sinussa ei ole rakkauden juurta.
Siksi et saa tunneyhteyttä isääsi.
Kun pitää tehdä liike-elämän päätöksiä, murrut paineiden alla.
Taivut paineen alla, vaikka isä tekee jotain tyhmää."
Annoin hänelle tämän neuvon: "Lue Ef. 1 kokonaan."
Annan saman neuvon teillekin.
Etsi Ef. 1:stä kaikki kohdat, joissa lukee "Jumala".
Korvaa kaikki "Jumala"-sanat sanalla "Isä".
Paavali puhuu todella Isä-Jumalasta.
Lue luvut Ef. 1―3 kokonaan -
ja korvaa kaikki Jumala-sanat sanalla "Isä".
Nainen teki sen. Käyn kanssanne läpi osan niistä.
Kolme viikkoa myöhemmin hän tuli taas juttusilleni.
Sanoin: "Älä pelkästään lue. Pysähdy joka jakeeseen ja mietiskele sitä.
Ajattele Isä-Jumalaa."
Puhumme päällekäyvistä ajatuksista: itsemurhan, masennuksen ajatuksista,
tietyn synnin himosta, joka tulee parin viikon tai kuukauden välein.
Se voi olla mitä tahansa sellaista. Voi olla luonnollinen taipumus johonkin.
Se, mitä todella tarvitsemme, on rakkauden ilmestys.
Sanotaan: "Jumala on rakkaus. Hänessä ei ole pimeyttä.
Hän on valkeus."
Jaak. 1:18: "Jokainen hyvä anti ja jo- kainen täydellinen lahja tulee ylhäältä,
valkeuksien Isältä, jonka tykönä ei ole muutosta, ei vaihteen varjoa."
Vastaus on aina, että tajuaa olevansa täydellisesti rakastettu.
Isäni hylkäsi meidät, kun olin lapsi.
Hän sanoi: "Otan eron äidistä ja lapsista."
Jos minulla olisi ollut se perustus, -
että olisin tiennyt taivaan Isän rakas- tavan minua, ero olisi toki satuttanut,-
mutta olisin palannut perustukselle, että taivaan Isä rakastaa minua.
Perustukseni olisi ollut tieto, että Isä rakastaa minua ehdottomasti.
Silloin ajatukset siitä, että ero oli minun syyni, eivät olisi saaneet juurta.
Ajatukset, että koska oma isäsi hylkäsi sinut, niin taivaan Isäkin hylkäsi, -
eivät olisi saaneet tilaisuutta juurtua.
Vastaus siihen, että katkaisee yhteisymmärryksen valheen kanssa, -
on tuntea taivaallinen Isä ja ottaa Hänet mukaan elämään.
Nainen luki Ef. 1:3:n: -
"Ylistetty olkoon meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen Jumala ja Isä, -
joka on siunannut meitä taivaallisissa kaikella hengellisellä siunauksella..."
Hän pysähtyi ja ajatteli: "Isä-Jumala on siunannut minua -
hengellisillä siunauksilla. Mitä se merkitsee minulle?
Monellako hengellisellä siunauksella Hän on siunannut? Kaikilla.
Kristus on minussa. Minua on siunattu kaikilla hengellisillä siunauksilla.
En voi lisätä siihen mitään. Olen täydellisesti rakastettu, -
koska Hän on antanut minulle kaikki hengelliset siunaukset.
Kristus on minussa. Kehoni on Pyhän Hengen temppeli."
Hän luki Ef. 1:stä, miten Hän valitsi meidät ennen maailman perustusta -
ja otti meidät omaksi Kristuksessa.
Hän luki Ef. 2:4:n: "mutta Jumala, joka on laupeudesta rikas..."
Hän laittoi tilalle sanan "Isä."
Näimme Ef. 1:3:sta, että Hän on Isä-Jumala.
Kun näemme sanan "Jumala", tiedämme, että hän puhuu Isästä.
Hän siis luki: "Taivaallinen Isäni on laupeudesta rikas -
suuren rakkautensa tähden, jolla hän on meitä rakastanut.
Hän on tehnyt meidät, jotka olimme kuolleet rikoksiimme, -
eläviksi Kristuksen kanssa ― armosta te olette pelastetut ―
ja yhdessä hänen kanssaan herättänyt ja yhdessä hänen kanssaan asettanut-
meidät taivaallisiin Kristuksessa". Hän pysähtyi miettimään. Isä rakastaa.
Kolmen viikon ajan hän korvasi Jumala-sanat sanalla "Isä", -
etenkin Ef. 1―3:ssa.
Hän tajusi, että hänen taivaallinen Isänsä todella rakastaa häntä.
Hän alkoi vähitellen juurtua ehdottomaan rakkauteen.
Nyt ajatukset siitä, että oma isä torjuu ja oma isä ei pidä hänestä, -
että oma isä ei halua koskettaa ja että oma isä on kylmä häntä kohtaan, -
ajatukset, että Taivaan Isäkin on sellainen, haihtuivat vähitellen pois.
Hän näki tässä, että Isä todella rakastaa häntä.
Vihollisen valheilla ei ollut juurta, -
koska hän alkoi juurtua ja perustua ehdottomaan rakkauteen.
Hänelle oli valehdeltu, että oma isä oli hylännyt hänet eikä rakasta häntä.
Yhtäkkiä tuolla valheella ei ollutkaan juurta, -
sillä hän oli juurtunut ja perustunut ehdottomaan rakkauteen.
Tuo valhe häipyi. Hän yhtyi siihen, mitä Isä sanoo.
Eikö olekin ihmeellinen muutos?
Hän pystyi vastaamaan jokaiseen vihollisen valheeseen, -
joita hänellä oli ollut teini-iästä asti.
Kuukautta myöhemmin hän kertoi, -
että hän oli käynyt vanhempiensa luona autopesulassa.
"Ajoin sinne ja kahmaisin isän halaukseen.
Kerroin rakastavani häntä. Suukottelin hänen poskeaan."
Hän kertoi, että isän sydän pakahtui.
Hän sanoi, että hän oli kokonaan isän sylissä.
Hän painautui isää vasten. Aluksi isä ei tiennyt, mitä tehdä.
Vähitellen hän alkoi halata takaisin. Siinä he itkivät yhdessä hetken.
Ongelma oli isän puolella.
Hän ei tiennyt, miten suhtautua teini-ikäiseen tyttäreensä, -
joka oli kasvamassa naiseksi. Mutta rakkaus naisessa -
virtasi isän elämään ja muutti sen.
Kun puhumme näistä asioista, toki valhe pitää torjua, -
mutta täytyy olla myös perustus, kuten Ef. 3:17:ssa: -
että olet juurtunut ja perustunut ehdottomaan rakkauteen.
Sitten sinulla on juuri itsessäsi ja kestät vihollisen edessä.
Aiemmin kerroin ensimmäisestä opetuskokemuksesta Herran kanssa, -
ensimmäisestä ilmestyksestä. 1.10.1986.
Vuonna 1986 olin 28-vuotias.
Isä oli lähtenyt, kun olin 12.
Olin kamppaillut kymmenisen vuotta anteeksiantamattomuuden kanssa.
Olin lukenut Markuksen evankeliumin 11. luvusta jakeista 25―26 -
Jeesuksen sanat: "Ja kun te seisotte ja rukoilette, niin antakaa anteeksi".
Olen huomannut, että anteeksianto on päätös, ei tunne.
Anteeksianto on päätös, ei tunne.
Teini-ikäisenä annoin isälleni anteeksi kaiken, mitä hän teki, kun hän häipyi.
Mutta tunnepuoli, tunne epäoikeuden- mukaisuudesta ja vääryydestä, -
sen selvittäminen kesti kymmenen vuotta, 26-vuotiaaksi asti.
Vasta sitten tunteeni asettuivat linjaan päätökseni kanssa.
Minun piti alistaa kaikki vihan, katkeruuden ja hylkäämisen ajatukset-
sen päätöksen alle, että olin antanut isälle anteeksi.
Vähitellen tunteet alkoivat yksitellen asettua linjaan.
Nyt minulla on muisto tapahtumasta, mutta siihen ei liity enää kipua.
Se on merkki Herran aikaansaamasta eheytymisestä.
Muistaa masennuksen, itseinhon ja hylkäämisen päivät, -
mutta on melkein kuin ne olisi tapahtunut jollekulle toiselle.
Ne muistaa kyllä, mutta niihin ei liity mitään tunteita eikä kipua.
Sellainen minä olin. Silti jäljellä olivat vielä viimeiset rippeet.
Ne pulpahtivat esiin pari vuotta myöhemmin, kun olin 28-vuotias.
Olin juuri kokenut suurta rauhaa: Herralla oli elämälleni tarkoitus.
Minulla oli jo vaimo ja lapsia.
Itsekuvani oli yhä rakentumassa. Olin torjunut valheen jo kauan sitten.
Silti yhä opettelin, kuka olin.
Nyt, kypsässä, vanhassa, lähes 58 vuoden iässä huomaan, -
että kun vuosia tulee lisää, sitä oppii itsestään yhä lisää asioita: -
kiinnostuksen kohteita, kykyjä ja taitoja, joihin haluaisi syventyä, -
mutta ne täytyy jättää odottamaan tulevia aikakausia.
Olin kolmekymppinen. Mietin, mitä kaikkea haluaisin kokeilla elämässä.
Oli 1.10.1986. Olin Meksikossa.
Minun oli määrä puhua illalla seurakunnalle.
Kävelin. Koin, miten hengen ihmiseni alkoi hyppelehtiä ja innostua.
Lähetystyöntekijän nimi oli Carl.
Tulkkini nimi oli Dora. En osannut espanjaa.
He kävelivät edellä. Minä jättäydyin tahallani vähän matkan päähän.
Mietin tulevaa kokousta. Rukoilin hengessä ja puhuin kielillä.
Yhtäkkiä koin Herran läsnäolon, mutta tunne oli epätavallisen vahva.
Yhtäkkiä nostin pääni hengessä. "Se on Jeesus."
Katsoin eteeni. Herra seisoi minusta 3―4 metrin päässä.
Olin yhtäkkiä hengessä. Näin luonnollisen maailman -
ja meksikolaiskylän, jossa olimme. Ja Jeesus seisoi siinä -
korkeintaan 3―4 metrin päässä.
Olin aivan ällikällä. Katsoin Häntä ja kysyin: "Mitä Sinä täällä teet?"
Kun on hengessä, se näyttää tosi luonnolliselta.
"Olen täällä vastaamassa kyläläisten tarpeisiin", Hän vastasi.
Sanoin: "Hyvä. Sanotaan Carlille ja Doralle. Kylässä on varmasti sairaita.
Kävelen perässäsi. Pysyn poissa jaloista. Paranna ihmisiä.
Haluan nähdä, miten parannat. En ole lainkaan tielläsi."
Olin huutamaisillani Carlia ja Doraa.
Yhtäkkiä Hänestä sykähti valo. Se peitti kaiken alleen.
Sitten oli vain Jeesus, minä ja tämä valo.
Ei ollut maata, taivasta eikä mitään. Vain valo ja Hän.
Hänen rakkauttaan tulvi ulos Hänen silmistään niin, -
että se oli käsin kosketeltavaa.
Halusin juosta, hypätä ja kääriytyä siihen.
Sitten minut ikään kuin vedettiin Hänen mieleensä.
Olin vain 3―4 metrin päässä.
Minut vedettiin Hänen mieleensä, ja lensin avaruudessa.
Aivan kuin olisin mennyt Hänen silmiinsä ja jäänyt Hänen mieleensä.
Hänen mielessään oli kaikki ikuisuus.
Lensin avaruuden, luomakunnan, maailmankaikkeuden läpi.
Muistan katsoneeni ylös. Silmäni näkivät tarkkaan.
Näin loputtoman kauas. Siellä oli vain tähtiä ja galakseja.
Hänen äänensä toistui kuin meren aalto: "Minä olen täällä."
Katsoin alas, ja tapahtui sama asia.
Näin kauas, niin kauas kuin oli tarpeen, niin kauas kuin halusin.
Näin yhä kauemmas ja kauemmas, mutta kaikkialla, minne katsoin, -
Hänen äänensä sanoi: "Minä olen täällä."
Yhtäkkiä olin taas Hänen edessään.
Sanoin: "Herra, olet Luoja. Olet arvollinen saamaan palvonnan, -
ylistyksen ja kunnian."
Kun Hän katsoi minua, tajusin siinä kokemuksessa, -
että Hän oli aivoitellut minut. Olin ajatus, jonka Hän oli aivoitellut.
Minut oli luotu tarkoitusta varten.
Hän oli käyttänyt luomiseeni aikaa ja energiaa.
Hän oli tutkinut kaiken, mitä kokisin. Tajusin, että Hän rakasti minua, -
ei sen vuoksi, mitä voin tehdä tai mitä olin tehnyt Hänen hyväkseen, -
vaan sen vuoksi, että Hän oli aivoitellut minut.
Olin Hänen ajattelunsa tuote. Niin sanoinkin Hänelle seuraavaksi.
Sanoin: "Vau!"
Kuten Jer. 1:5: ennen kuin olit äitisi kohdussa, minä tunsin sinut.
Sellaisia ajatuksia nousi mieleen.
Sak. 12:1:ssä Herra sanoo luoneensa ihmisen hengen hänen sisimpäänsä.
Katsoin Häneen ja tajusin: -
"Käytit saman määrän aikaa kaikkiin, jotka ovat eläneet tai tulevat elämään,
kuin minuun. Etkö käyttänytkin?" - "Juuri niin", Hän sanoi.
Seuraavaksi katselin maailman epäoikeudenmukaisuutta.
Vauva kuolee ennen aikojaan.
Yh-äidin raskas arki lasten kanssa ja elannon hankkimisessa.
Puhuin heille epäoikeudenmukaisuu- desta. "Miten voit tehdä niin?"
Hän sanoi: "Katson läpi aikojen jokaisen ihmisen elämään.
Armoitin heidät kaikilla lahjoilla, taidoilla ja kyvyillä, -
joita he tarvitsisivat elämässään, jos he riippuvat minussa.
Kaikki on tehty minun kauttani ja minua varten.
Jotta kaikki toimii oikein, sen täytyy olla minussa."
Kun katson ympärilleni ja palvelen ihmisiä tänä päivänä, -
huomaan, että 2. Piet. 1:3―4 pitää paikkansa.
Kaikki, mitä elämään ja jumalisuuteen tarvitaan, on jo annettu meille.
Ennen kuin sinua oli luotukaan, Jeesus näki elämäsi.
Luojana Hän näki kaiken, mitä elämässäsi tulisit kohtaamaan.
Hän antoi sinulle lahjat, voiman ja kaiken, mitä tarvitset, -
kunhan turvaat Häneen ja riiput Hänessä, että Hän auttaa sinua.
Jos sanot: "Olen käynyt taistelua mielestä.
Minun pitää hylätä vanhat ajatukset ja vihollisen valheet.
Auta minua siinä!"
Kerroin naisesta, joka kävi asiat läpi ja oppi tuntemaan Taivaallisen Isänsä.
Kerron nyt, että niin minäkin tein. Opin tuntemaan Taivaallisen Isäni.
Kun oma isäni hylkäsi minut, -
opin tuntemaan Taivaallisen Isäni osaksi oman isäni korvaajana.
Kun oma isäni lähti, tarvitsin isää.
Etsin isää. Hain asioita, jotka täyttäisivät sen tyhjiön, -
jonka oma isäni oli jättänyt.
Kun sain tuntea Taivaallisen Isäni, juoksin Hänen luokseen avosylin.
Tiedän, että Jeesus ja Isä yhdessä loivat kaiken.
Isä on lähde. Hän suunnittelee. Jeesus toteuttaa sen.
Jumala niin rakasti maailmaa, että Hän antoi poikansa. Isä suunnitteli, -
Jeesus toteutti sen. Pyhä Henki opettaa siitä ja elävöittää sen -
ja todistaa siitä.
Jos haluat tuntea Taivaallisen Isäsi, tee niin kuin ystäväni teki.
Lue Ef. 1―3 kokonaan ja ajattele Taivaallista Isääsi.
Tutustu Taivaalliseen Isääsi. Ajattele samalla myös, -
että olet saanut Jeesuksessa kaiken, mitä elämässä tarvitset.
Elämässä tulee tapahtumaan jotain, mikä yllättää sinut.
Saatat sanoa: "Masennus, itseinho, synti sitovat minua."
Miten vapautua? Sitä voi nuhdella niin paljon kuin haluaa.
Voi käsitellä synnin himoa ja sen tuo- maa nautintoa mutta myös itseinhoa.
Ja voit palata Isän luo.
Yritän ohjata teitä takaisin Isän luo ja ehdottomaan rakkauteen.
Miten? Nouse aamulla ja sano: "Hyvää huomenta, Isä!
Haluatko, että rukoilen jonkun puolesta?" Katso ulos.
Ehkä täytyy sanoa: "Isä, kiitos sateesta." On kevät. Se ravitsee.
Tai talvella: "Kiitos lumesta." Tiedän, että täällä sataa paljon lunta.
Käännät katseesi pois itsestäsi kokonaiskuvaan -
ja katsot hyviä asioita, joita Isä on antanut. "Kiitos liikennevaloista."
"Kiitos parkkipaikasta."
Etsi tällaisia asioita. "Kiitos, että ohjaat minun askeleitani.
Taivaan Isä, Sinä ohjaat askeleitani."
Ota Taivaan Isä mukaan elämääsi. Se on konkreettinen asia ja opittu taito.
Täytyy tarkoituksella omistaa kiitollinen sydän.
Täytyy tarkoituksella sisällyttää Isä- Jumala elämään. "Isä, kiitos ruoasta."
"Miten ratkaisen työongelman?" Pian mieleen tulee idea. "Kiitos, Isä."
Kun alat ottaa Isä-Jumalaa mukaan elämääsi, -
huomaat, että vanhojen valheiden äänillä ei ole enää valtaa ylitsesi.
Olet niin täynnä Taivaallisen Isäsi rakkautta -
ja sitä, että Hän rakastaa sinua, Hänellä on sinulle suunnitelma -
ja Hän ohjaa askeleitasi. Muut asiat karisevat pois vähitellen.
Ne eivät poistu kertakosketuksella.
Hän ottaa kädestäsi ja taluttaa sinut prosessin läpi, -
niin että alat ajatella uusia ajatuksia ja muuttua, käydä metamorfoosin.
Eräänä päivänä heräät ja huomaat: "Vau! Se kaikki on menneisyydessä.
Tiedän sisäisesti, etten enää kulje sitä tietä.
En kulje noista pimeistä ovista enää."
Rukoilen puolestasi. Isä, pyydän Jeesuksen nimessä: -
avaa silmämme ymmärtämään, kuin Paavali rukoili, -
että he juurtuisivat ja perustuisivat rakkauteen, joka käy yli ymmärryksen-
mutta jonka tuntee hengessä.
Kiitos, että teet siitä todellista. Jeesuksen nimessä, aamen.
Hei! Olen John Fenn. On etuoikeus tulla luoksenne Taivas TV7:n kautta.
Olen tuntenut kanavan vuosia. Olemme lujittaneet työyhteyttämme.
Olen ylpeä siitä, miten TV7 tuo pelastusta ja parantumista Suomeen, -
Ruotsiin, Viroon ja kaikkialle.
Jos minun tavoin rakastat TV7:ää ja haluat tavoittaa ihmisiä kaikkialla, -
soita TV7:n tukipuhelimeen -
tai anna lahjoitus tilille, niin voit olla mukana siunaamassa TV7:ää.
Kiitos, että yhdessä kanssani siunaat tätä upeaa työtä. Jumalan siunausta!
Suomennos: Marianne Tenetz