JOHN FENN "Kuidas muuta oma elu?"
Tere, olen John Fenn.
Mul on suur rõõm olla tagasi Taevas TV7 kanalil.
Tulen igal aastal Soome, sest armastan seda rahvast ja kanalit.
Mul on mitmeid aastaid südamel
õpetada, jagada ja külastada inimesi, vähemalt siiani Soomes lõunapool.
Kohtun siin sõpradega pea kõikjalt.
Täna on mul eesõigus õpetada
4-osalisel teemal "Kuidas muuta oma elu?"
Kuidas muuta oma mõtteid ning neid kontrollida?
Olgu selleks depressiivsed
või suitsiidsed mõtted või enese vihkamine.
Hingevaenlane püüab eri asjadega meid me elus vangistada ja rõhuda.
Kuidas neid mõtteid kontrollida ja võita?
Tahan rääkida Jumala sõnast, osalt oma kogemusest
ja kohtumistest, mis on mul olnud Jumalaga,
samuti kuidas võita lahing mõistuses ning saada selles vallas võite.
Olen üle maailma kohtunud inimestega,
kellel raskusi ületada oma minevik, mälestused ja enda hukkamõistmine,
mistõttu nad muutuvad enda kõige hullemaks vaenlaseks.
See neljaosaline seeria aitab sul
saada üle nendest rõhuvatest probleemidest,
olgu tegu negatiivsete mõtetega või enese vihkamisega,
lisaks harjumusest teha pattu ja see, mis hoiab meid ahelates.
Püsi minuga selle 4-osalise seeria vältel
ja hakkad käima suuremas rahus ning vabaduses kui eales varem.
Jällegi, olen John Fenn.
Alustasin teenistust,
mille koduleheks on supernaturalhousechurch.org.
Nimetan seda suhetepõhiseks kristluseks ning usuks.
Täna räägin asjadest, põhinevad suhetele ja tõsiasjale,
et Kristus elab meie sees ja Ta elu võib meist välja voolata.
Alustame kohe.
Palvetan alguses.
Isa, palun, et annaksid meile
tarkuse ja ilmutuse Vaimu Sinu tundmises.
Tänan Sind iga kuulaja eest.
Palun, et nende silmad
ning mõistus võiks olla avatud et nad võiksid näha uusi asju
ja mõista Sinu Vaimu läbi, mida ei olnud enne teadnud.
Tänan Sind, Jeesuse nimel.
Terve Uus Testament põhineb sellele, et Kristus elab meis.
Mõtle sellele.
Kui sünnime vaimselt uuesti Püha Vaimu läbi..
Vaatame Kolossa kirja 1:26-27.
Paulus ütleb siin järgnevat.
"seda saladust, mis oli varjatud endiste aegade ja sugupõlvede eest,
nüüd on aga avaldatud tema pühadele.."
Mis on see saladus?
Kristus meie sees, kirkuse lootus.
Jumal ilmutas seda saladust paganatele ehk mittejuutidele,
et nad võiksid saada osa lepingust ja neilgi võiks olla leping Jumalaga.
Mitte üksnes Iisraelil vaid ka kõigil,
kes usuvad Aabrahami, Iisaki ja Jaakobi Jumalasse.
Ta ütleb, et see saladus on Kristus, lootus auhiilguseks.
Kõik Uues Testamendis keskeneb sellele, et Kristus elab meis.
Kõnelen sellest esimese saate jooksul,
et Kristus on meie sees ja on me kirkuse lootus.
Mida see tähendab, et Kristus on meie sees?
Elame keskkonnas ja kultuuris, mis võib olla väga depressiivne,
vaenulik ja keerukas nii mõistuslikult kui emotsionaalselt.
Me kõik otsime lahendusi eluraskustele
ja mis paneb meid endas kahtlema ning mille tõttu me end süüdistame.
Räägin teile oma loo, et teil oleks seda parem mõista.
Olen neljalapselise pere vanim laps.
Kui olin umbes 11-aastane, panid vanemad meid kord istuma.
Olime sel hetkel vanuse järgi 11, 9, 7, 5aastased.
Me vanemad istusid me ette ning andsid teada, et lahutavad.
Mu 5-aastane õde ei teadnud, mida tähendab abielulahutus.
Mu isa vaatas meile ja ütles: "Lahutan teie emast ja teist, lapsed.
Ma ei käi enam pallimängudel, sünnipäevadel ega pühadel.
Ma lahutan end teie emast ning teist, lapsed."
Olin selle mõistmiseks piisavalt vana.
Kogesin hülgamisvalu,
arvates, et see oli minu süü, et mu vanemad lahutavad.
Süüdistasin end,
et kui ma ei oleks elus, siis vanemad oleksid veel koos.
Me kõik neli last kogesime seda.
Olin vanim ja tundsin ehk süüd.
Kogesin, et olen enam vastutav ja oleksin pidanud seda ette nägema
ning oleksin saanud seda kuidagi muuta.
Mõtlesin, et kui mind poleks
või oleksin elanud kellegi teisega, oleks vanematel olnud kergem.
Lapse peas käivad igasugused mõtted,
mis keerlevad enesevihkamise ning süüdistuse ümber.
See on minu viga, mida oleksin võinud teisiti teha.
Sellisel viisil kasvasin üles ja mõtlesin aastate jooksul.
Mõtlesin alati, mis on mul viga.
Kui kasvad üles sellise süütundega, siis väliselt võib kõik tunduda hea.
Naeratad, elad oma elu, käid koolis ja suhtled sõpradega,
kuid sisemuses süüdistad end ning esitad eri küsimusi.
Vaatad end alati tagapeeglist.
Samamoodi kui sõidad autoga, hoiad pidevalt pilku tahavaatepeeglil,
seetõttu vaatad küll ette, kuid pooleldi jälgid taga toimuvat.
Kui kasvad üles ja keegi räägib oma plaanist
minna kuhugi õppima või saada tulevikus arstiks,
mõtled seda kuuldes, et sa ei ole selleks piisavalt andekas
ega suudaks seda teha, sest ei ole piisavalt tark.
Seega kasvad selliselt üles.
Kui näed sõpru, kes on spordis tugevad
ja käivad eri spordiklubides, mõtled, et sa ei suuda seda kunagi teha.
See juhtus kõik hetkel,
mil isa ütles, et lahutab end emast ja meist, lastest.
Tõlgendasin sellest, et ta ei taha mind ja hülgab meid.
Nelja aasta pärast rääkis üks mu sõber mulle Jeesusest.
See sõber oli katoliiklane
ning järgis liturgiat ja luges Nikaia usutunnistust.
Samamoodi nagu mina, kes olin sel ajal anglikaan.
Ta ütles, et tunneb liturgia taga olevat Jumalat,
Teda, kes on selle tava ja süsteemi taga.
Nii tulin mina usule, sest tahtsin Jumalat tunda.
Sündisin vaimselt uuesti,
siiski elu ja Kristus minus tahtis minust välja voolata.
See elu, kus kõik on uus ja tean, et olen Kristuses uus loodu.
Mu mõistus oli kui kork.
Sama kui võtad purgi karastusjooki,
mida loksutades ja avades purskub kogu jook laiali.
Kui su mõistus on rõhutud ja mõtled enesetapust,
kui kohutav inimene sa oled ning kuidas sind on hüljatud,
saab sellest kui kork sellel karastusjoogil.
Kogu see elu on sinus, kuid mõtled,
et ei suuda midagi teha ega saa kunagi millegagi hakkama.
"Kes tahaks minuga abielluda või tööle võtta?"
"Ma ei saa kunagi sellesse kooli."
See kõik tuleneb sinu elu esimesest hülgamisest.
Andestusel on samuti sellel oma osa.
Kuidas lasta sel elul, mis on me vaimus, tõusta esile?
Eelkõige tahan keskenduda,
et Kristus elab meis ning mida see endast kujutab.
Räägin teile veidi endast ning kuidas tulin Issanda juurde.
See Jumala elu oli minus ja tundsin, et tahan olla Jumalale
oma elus meelepärane ning tuua Talle au.
kuid siiski oli minus mõtted, mis tekitasid mu elus kui korgi.
Kõik need mõtted takistasid sel elul esile tulemast.
Olin keskkoolis ja mõtlesin ülikoolile ning kogesin erinevaid surveid.
Kui oled noor, küsivad inimesed, kas ja millisesse kooli lähed.
Andsin vastuseid.
Püüdsin eluga hakkama saada ning vastata sellele mustrile.
Vastasin: "Võib-olla see või teine. Püüan seda või teist."
Miski ei rahuldanud mind.
Püüdsin kui..
Toon teile näite.
Mõtlesin, et ei jõua kuhugi ega suuda mitte midagi.
Mõistuslikult teadsin,
et Kristus on minus ning olen uus loodu.
Nõustusin sellega oma mõtetes.
See saladus kõlab nii võrratult, et Kristus on kirkuse lootus.
Kõige juures ma ei teadnud, kuidas see elu võiks minust välja tulla.
Seetõttu otsisin midagi, mis täidaks ja rahuldaks mind.
Mäletan, et teismelisena läksin esmalt sukeldumiskursustele.
Oled vee all maski ja hapnikuballooniga.
Mõtlesin, et ehk võiksin saada
elukutseliseks sukeldujaks, kes eemaldab kütusesaastet.
Mulle meeldis ookean ja mõtlesin,
et ehk võiksin õppida haide ja vaalade kohta.
Läbisin selle kursuse, kus õppisin basseinis sukelduma.
Enne kui õpetajad viisid mu järve või ookeani, ma loobusin.
Loobusin, sest sain mingi kogemuse, kuid tundsin, et see ei rahulda mind.
Kogesin, et see ei täida minus olevat tühimikku.
Järgmisena otsustasin õppida lendamist.
Teatud rühm teismelisi olid huvitatud lendamisest.
Õppisin kuidagi selle kohta.
Seda finantseerisid kaks meest.
Mäletan, kuidas nad viisid mind lennuväljale.
Neil oli väike lootus, et suudavad õpetada mind lendama.
Teised õpilased võtsid samuti koha sisse.
Mõtlesin endamisi,
et ehk võiks minust saada piloot või saaksin astuda isegi sõjaväkke
ja see rahuldaks mind ning aitab mul terveneda.
Jõudsin lennueksamini, kuid loobusin sel hetkel.
Loobusin, sest mõistsin, et see ei anna mulle vastust
ega tervenda või aita mind mingil viisil.
Olin sel ajal kristlane, kuid püüdsin leida tervenemist
ja Kristuse elu minus tuleks välja minu mõtteviisi ning minapilti.
Juhtus eri asju.
Näiteks igal veebruaril või jaanuaris jäin haigeks.
Kopsupõletikku, bronhiiti, grippi või millessegi muusse.
See oli kui muster.
Valmistusin mõtetes juba ette, kui teadsin, et see aeg on lähedal.
Tahtsin leida midagi, mis täidaks ja rahuldaks mind.
Hakkasin uurima Jumala sõna ja mõistsin, et pean hakkama
endast mõtlema Jumala viisil, sest mu maine isa hülgas minu.
Olin sellesama suhtumise ka oma taevasele Isale omistanud.
Samamoodi nagu kasvasin üles maise isata,
kes pidas oma sõna, kui ütles, et lahutab me emast ja meist
ega tule pallimängudele, sünnipäevadele ega tähtpäevadele.
Ta pidas selle osas oma sõna.
Hakkasime noorema vennaga loendama isa murtud lubadusi.
Ta püüdis pidevalt minema hiilida.
Ta elu oli 30. eluaastate keskel
jagunenud karjääri, armukese ja äri vahel.
Näiteks ütles ta, et tuleb keskpäeval,
kui oleme koolist tagasi, et meiega jäätist süüa.
Ta andis sääraseid lubadusi ning pidasime vennaga arvet.
Lõpetasime loendamist 23 murtud lubaduse juures.
23 tõotust üksteise järel.
"Tulen teie pallimängule."
"Otsige mind, sest olen teie pallimängul."
"Tulen pärast tööd koju ja läheme jäätist sööma."
"Tulen teie sünnipäevale."
23 tõotust üksteise järel.
Lõpetasime loendamise 23 murtud lubaduse järel.
Kui sain kristlaseks,
kandsin oma isa hülgamise üle taevasele Isale.
Võisin öelda, et armastan Jeesust,
sest Ta mõistab, päästis ning armastab mind.
Ma ei saanud seda öelda oma taevase Isa kohta,
sest kuigi Jeesus võttis mind vastu, jättis mu maine isa mind maha.
Pidasin taevast Isa vihaseks isikuks, keda ma ei saa usaldada.
Mõtlesin pidevalt, mida Ta minult ootab.
"Ütle, mida Sa soovid
ja tahad minult, taevane Isa, ning teen seda kohe."
Kogesin Temaga sellist distantsi,
sest ei teadnud, kuidas võiksin valmistada Talle heameelt.
Pidin õppima Piiblist ning lugema Kolossa 1:26-27,
kus öeldakse, et saladus on Kristus meis, kirkuse lootus.
Pidin lugema ka 1. Korintose 3. ptk-i.
1. Korintose 3:16:
"Eks te tea, et te olete Jumala tempel ja teie sees elab Jumala Vaim?"
1. Korintose 3:16.
Olen Jumala tempel ning Püha Vaim elab minus.
Mõtlesin, et ma ei saa olla nii halb, kui Jumala Vaim elab minus.
Mida iganes ütleb mu mõistus
või mida mu elu on mulle siiamaani kinnitanud
või mida mu maine isa on mulle siiani öelnud,
siis peaksin olema Jumala silmis piisavalt hea,
sest olen Jumala tempel ning Püha Vaim elab minus.
Hakkasin sellele mõtlema ning minus käis pidev võitlus.
Mõtlesin, et Kristus on minus kirkuse lootus
ja Püha Vaim elab minus.
Armastasin Jumalat oma südames, kuid ei usaldanud veel taevast Isa,
siiski olin veendumusel, et Tal pole vastumeelne minus elada.
Jätkasin lugemist ja avastasin 1. Korintose 6:19.
Kolm peatükki edasi, 1. Korintose 6:19.
"Või kas te ei tea, et teie ihu on teis oleva Püha Vaimu tempel,
kelle te olete saanud Jumalalt, ning et teie ei ole iseenese päralt?
Sest te olete kalli hinnaga ostetud."
Mõistsin, et kui Ta on mind ostnud, siis Ta arvatavasti ka tahab mind.
"Sest te olete kalli hinnaga ostetud. Austage siis Jumalat oma ihus!"
Need mõtted hakkasid minus käima ja esmalt ajas see mind segadusse.
Arvasin, et Uus Testament on täis eri vastuolusid.
Kuidas võiksin seda mõelda, kui olen kogenud sellist hülgamist?
Usun, et Jumal polnud piisavalt hea ning Ta ei taha mind kasutada.
Selleni see jõudis.
Armastasin Jeesust ja taevast Isa,
isegi kui ma ei usaldanud Teda ning kartsin Teda ega tundnud Teda.
Uskusin, et Jeesus armastab mind,
kuid taevane Isa oli kui osa vihasest Jumalast.
Seetõttu mõtlesin alatihti,
mida võiksin teha, et olla Talle meelepärane.
Mäletan üht ülistusteenistust, kui olin teismeline.
Ütlesin Jumalale, et ei arva,
et oleksin Talle piisav või et Ta võiks mind kasutada.
Ütlesin, et arvan, et ei ole isegi väärt olema Ta pere liige.
Mu peas olid kõik need vastuolulised mõtted ja ideed.
Arvasin, et mul ei ole kunagi edu.
Tundsin, et võiksin oma jõus olla edukas,
teadmata seejuures, mida Jumal minult ootab.
Selles oli teatud hirm.
Lugesin ka Efeslaste 5. ptk-i.
Vabandust, just efeslaste kiri 5:8-9.
Efesose 5:8 öeldakse:
"Sest varem te olite pimedus, nüüd aga olete valgus Issandas.."
9. salm: "valguse (Vaimu) vili
on ju igasuguses headuses ja õigluses ja tões.."
10. salm: "Uurige, mis on Issandale meelepärane.."
8. salmis öeldakse,
et olime enne pimedus, kuid nüüd oleme valgus.
Hakkasin mõtlema, kas tõesti näen sisemuselt selline välja.
Kas olen tõepoolest sisemiselt kui valgus?
See hakkas mõjutama mu mõistust ja mõtlemist.
Mõtlesin, et ehk Jumal tõepoolest armastab mind
ja omab plaani mu elu jaoks ning peaksin endast teisiti mõtlema.
Kui mu taevane Isa ei hülga mind nagu mu maine isa,
ehk peaksin Temast teisiti mõtlema.
Oleme kõik lugenud:
"Sest nõnda on Jumal maailma armastanud,
et ta oma ainusündinud Poja on andnud.."
Seda lugedes mõtled, et Ta armastas küll maailma,
kuid mitte sind või et Ta armastab sind üldiselt,
mistõttu saad kord Taevasse, kuid tegelikult sa ei meeldi Talle.
Hakkad mõtlema neid eri mõtteid.
Lugesin ka teisi kirjakohti nagu Efeslaste 1:3.
Tahan rõhutada üht.
Ma ei räägi kuuldud jutlustest
vaid kuidas olen isiklikult lugenud Jumala sõna enda jaoks.
Lugesin seda efeslaste kirja 1:3.
Keegi ei ole mulle neid asju rääkinud.
Räägin sellest,
mida olen pidanud oma elus elama ja õppima.
Lugesin efeslaste kirja 1:3 (osaline vabatõlge):
"Kiidetud olgu Jumal
ja meie Issanda Jeesuse Kristuse Isa, kes meid on taevast õnnistanud
kõige vaimuliku õnnistusega Kristuses;
nõnda nagu tema on meid Kristuses valinud enne maailma rajamist..
adopteerides meid Jeesuse läbi oma lasteks."
Efeslaste kiri 1:3-5.
Kui lugesin, et taevane Isa
on mind õnnistanud kogu vaimuliku õnnistusega
ning andis Kristusele õiguse lapsendada mind endale,
et minust võiks saada üheks Tema lastest.
See rabas mind täiesti,
sest tundsin, et mind ei taheta ning mul ei ole enam peret.
Vanemate lahutuseni oli meil perekond.
Selles oli isa, ema ja neli last.
Käisime koos matkamas,
ookeani ja järvede äärde, püstitasime telke ja võtsime maha.
Isa õpetas mind seilama väikesel..
Kuidas seda nimetatigi?
Nagu surfilaud, millel on puri.
Purjelaud, just.
Väike surfilaud, millel puri.
Kõik helged mälestused.
Kui isa ütles, et lahutab mu emast ja meist, lastest,
tundus mulle, et meil pole enam pere.
Mu pere oli kui hävinenud.
Seepärast tundsin end kui orb.
Lisaks võitlesin mõtetega, kui palju on selles minu süüd.
Aastate möödudes mõistsin,
et mu vanematel oli täiskasvanute probleemid.
Olenemata, kas on üks, neli või kümme last,
pole sellel mingit vahet, sest ema oleks siiski lahutanud.
Mul läks mõistmiseks aastaid, kuni olin täiskasvanu,
et vanematel olid täiskasvanute probleemid
ning see ei olnud laste süü.
Pidin seega jõudma oma mõtete lõppu
ja hakkama mõtlema Jumala elule minus.
Pidin uskuma ja läbima teatud protsessi,
kus õpin uskuma sellesse, mida Jumal ütleb Piiblis minu kohta
enam kui see, mida olin selle hetkeni harjunud mõtlema.
Lugesin Piiblist, et Jumal on mu lapsendanud.
Lugesin kirjakohti nagu näiteks Roomlaste 5:1.
"Et me nüüd oleme saanud õigeks usust,
siis on meil rahu Jumalaga meie Issanda Jeesuse Kristuse läbi.."
Roomlaste 5:1.
Usust õigeks saades on meil rahu Jumalaga.
Pidin laskma sel
jõuda mu südamesse ning mõtlema sellele tihti.
Mul on rahu Jumalaga ning mul on Temalt arm.
Arm on midagi, mis sõltub täiesti kellestki teisest.
Arm on Jumala kink.
Kui sul on lemmikloom, siis sa armastad teda.
Lemmikloom ei tee selleks väga midagi,
kuid sa oled lihtsalt andnud oma südame talle.
Samuti armastad oma sõpra, abikaasat, lapsi või lapselapsi.
Nad ei tee selleks midagi vaid sa lihtsalt armastad neid,
võtta neid vastu, hoolitseda ning toetada neid.
Hakkasin mõistma, et Jumal Isa on selline.
Kui lugesin, et Jumal on armastus, tekitas see alguses segadust,
sest arvasin, et Ta samaaegselt nii hülgab kui ka päästab mind.
Hakkasin mõistma,
et see pole nii ja vaid Jumalas on Tema arm.
Roomlaste 5:1 öeldakse, et oleme tehtud õigeks usust
ning meil on rahu Jumalaga läbi Jeesuse Kristuse,
samuti võime saada armu, millel võime hetkel seista,
vastavalt Roomlaste 5:1-2.
Hakkasin oma mõtteviisi muutma ning võtma vastu mõtet,
et võib-olla Jumal ikkagi päästab ja armastab mind
ja ehk ma isegi meeldin Talle ning Tal on mulle plaan.
Räägin selles seerias,
kuidas saada üle mõtetest, mis hakkavad meid rõhuma
ning panevad meid oma elus püsima paigal.
Me peas on eri mõtted enese vihkamisest
ning enese alaväärtustamisest, peale selle depressioon ja muu.
Kuidas nendest üle saada?
Tahan kinnitada, et ei räägi teile kellegi jutlust
vaid minu lugu ja kirjakohti, mida olen avastanud
ja mis olid vastuolus sellega, mida olin selle hetkeni uskunud.
Usun, et see on joon, mis läbib järgnevaid saateid.
Teatud hetkel tuleb uskuda Piiblit ning rahu sinu vaimus
ja seda enam sellest, mida oled lapsepõlves uskunud
või mida oled uskunud, et ütleb isa, ema või kultuur.
Teenisin kord kirikus kolmapäeva õhtusel teenistusel.
Sellel oli umbes 1200-1500 inimest.
Jumal andis mulle ühe naise jaoks sõna
ja ütles, et see naine ootab minult sõna
ning kui ta seda ei saa, on ta otsustanud täna teha suitsiidi.
Kui tunnetasin seda, olin kuuldel, mida Jumal tahab öelda.
Jumal andis mulle sõna: "Kui olid väike, ütles su ema,
et sa ei ole väga ilus ega tark, seega ei jõua sa elus kuhugi.
Parem tee abielludes tark valik."
Kuidas saab ema seda öelda 10-11aastasele tüdrukule?
Jumal ütles mulle, et see tüdruk võttis ema öeldut tõena.
"Ma ei ole väga ilus ega tark ega jõua elus kuhugi."
Seejärel kaotas ta armastuse enda vastu.
Ta läbi teismeea ja muutuste ning koges end väärtusetuna.
Lõpuks hakkas ta end vihkama
ning muutus ebakindlaks, mis tekitas temas lootusetust,
seejärel depressiooni ja lõpuks tegi ta enesetapukatseid.
Rääkisin sellest õhtul ja palvetasin.
Järgmisel nädalal ma ei teeninud selles koguduses,
kuid olin selles koguduses ning viibisin eesruumis.
Üks naine tuli mu juurde ja küsis,
kas mäletan, kui edastasin selle sõnumi.
"See olin mina," ütles ta.
Ta oli öelnud Jumalale,
et kui ei saa koguduses Temalt sõna, siis tapab ta end hiljem.
Ta näitas oma kätt, kus olid märgid enesetapukatsetest.
Ta ütles: "Vaata minu käel olevaid vanu lõikumisarme."
Ta ütles, et pärast seda sõna ei ole tal olnud ühtki sellist mõtet.
Lõpetan selle saate palvega.
Järgmises saates räägin, kuidas võtta Jumala sõnu vastu.
Palvetan sinu pärast, kui jäid sellest ilma.
Palun Isa Jeesuse nimel,
et puudutaksid neid, kes võitlevad, ja lase neil teada,
et võivad elada rahus, leida lahenduse ja olla terved.
Tänan, et teed seda, Isa, Jeesuse nimel.
Tänan, Isa, et teed seda.
Vaata ka järgmist saadet, kus räägime sellest üle saamisest.
JOHN FENN "Kuidas muuta oma elu?"
Tere, olen John Fenn.
Mul on suur eesõigus pöörduda teie poole TV7-st.
Mul on olnud kokkupuude selle teenistusega juba mõni aasta.
Meie suhe on aastatega tugevnenud.
Olen hämmastunud nende tööst,
kuidas nad toovad päästet ja tervenemist
Soome, Rootsi, Eesti ning inimestele üle kogu maailma.
Kui tunned sama ja armastad neid nagu mina
ning tahad jõuda inimesteni üle maailma,
võid soovil teha annetuse, helistades 900 1777 (7 eurot)
Swedbank EE052200221048388411 SEB EE441010220109461019
Tänan, et vaatasid ning toetad seda head tööd.
Jumal õnnistagu sind.
Tõlge: Mailis Mägi