Shalom! Tervetuloa Jerusalem studioon.
Virallisesti maailmassa on viisi suurvaltaa, -
YK:n turvallisuusneuvoston pysyvät jäsenmaat, jotka ovat ydinasevaltioita.
Todellisuudessa on muitakin valtoja, -
jotka pyrkivät oikeutetusti suuruuteen, kuten Saksa, Japani ja Intia.
Enää ei ole kahden supervallan blokkeja, -
vaan sekoitus vastakkainasettelua, yhteistyötä ja kilpailua.
Esimerkiksi Ranska on katkera USA:n ja brittien Australialle antamasta -
sukellusveneiden ydinkäyttövoimasopimuksesta.
Missä suurvaltakilpailussa mennään?
Tätä analysoimassa on eläköitynyt eversti, tohtori Eran Lerman, -
TV7:n Middle East Review -ohjelman toinen juontaja, -
JISS-instituutin varajohtaja -
ja Jerusalem Strategic Tribune -lehden päätoimittaja. Tervetuloa!
Hänen vierellään istuu suurlähettiläs Danny Ajalon, -
joka on Middle East Review'n toinen juontaja, -
Israelin entinen USA:n-suurlähettiläs ja varaulkoministeri -
sekä NYU:n luennoitsija. Tervetuloa!
Mukana on analyytikkomme, -
Jerusalemin vartijat -ohjelman juontaja Amir Oren.
Sukelletaan päivän monipuoliseen keskusteluun, -
joka liittyy suurvaltakilpailuun.
Oren, tällä hetkellä -
2000-luvun supervalta, -
jota on kutsuttu myös 2000-luvun Roomaksi, -
on Yhdysvallat.
Onko se edelleen keskeisin pelaaja suurvaltakilpailussa?
Mitä se merkitsee Lähi-idässä -
ja mitkä ovat tärkeimmät liittolaisuudet täällä?
Entä sen suorat ja epäsuorat vaikutukset Israeliin?
Sanoit Rooma, -
mutta USA näkee itsensä pikemmin Jerusalemina, kaupunkina kukkulalla.
Ainakin alussa sillä oli sellainen ylevä päämäärä.
Alkusanasi toivat mieleeni -
amerikkalaisen uutisradioaseman vanhan tunnuslauseen.
"Antakaa meille 22 minuuttia, me annamme teille maailman."
WNYW New York ja muut asemat.
Onneksi annat meille lähes tuplasti aikaa, -
ja ehdimme käsitellä aihetta paljon syvällisemmin.
Presidentti Biden nousi virkaan Trumpin hallinnon kannoilla.
Hän yrittää jatkaa jossain määrin Yhdysvaltain ulkopolitiikkaa -
Obaman hallinnon ajoilta ja mahdollisesti sitä edeltävän ajoilta.
Tarkoitan painopisteen siirtymää -
Euroopasta ja Lähi-idästä kohti Kiinaa ja indopasifista merialuetta.
Se ei tarkoita Kauko-Itää eikä pelkkää Tyyntämerta -
vaan indopasifista aluetta Intian merkityksen takia, -
ei alueena vaan alueellisena valtana.
Jos prioriteetit muuttuvat, -
jonkin toisen prioriteetin -
on laskeuduttava alemmas tikapuilla.
Niinpä koko Lähi-idän ja itäisen Välimeren alueen -
on punnittava sen seurauksia, -
että Yhdysvallat ajaa toimintoja alas ja vetäytyy alueelta -
ja että painopiste siirtyy kauas itään.
Tarkoittaako se, että Israel voisi kääntää katseensa -
johonkin toiseen maailman valtakeskukseen? Tuskinpa.
Sillä voi olla kumppanuuksia ja suhteita muiden kanssa, -
mutta tiukan paikan tullen, -
kuten siinä, että Yhdysvallat vastustaa kiinalaisia sijoituksia Israeliin, -
Israelin on valittava Yhdysvallat Kiinan ja muiden sijaan.
Suurlähettiläs Ajalon, mitä ajattelet?
Jos tarkastellaan edeltävää 75 vuotta toisen maailmansodan jälkeen, -
maailmassa on ollut kolme keskusta.
Ensimmäinen oli Eurooppa, josta kylmä sota sai alkunsa.
Eurooppa oli tapahtumien keskus, Arkhimedeen ruuvi, -
jossa vastakkain olivat itä ja länsi, USA ja Nato vastaan Varsovan liitto.
Keskus siirtyi Lähi-itään, kun Israelin valtio perustettiin.
Painopiste kääntyi arabien ja Israelin väliseen konfliktiin.
Toisella puolella oli myös Venäjä ja itärintama.
Yhdysvallat oli toisella, ja Eurooppa häilyi sillä välillä.
Nyt keskus on siirtynyt Tyynellemerelle.
Luulenpa, että tosiasiallinen syy sille on Kiina.
Muistan, kuinka vuonna 2004 -
minut kutsuttiin Valkoisen talon tilannehuoneeseen -
suurlähetystön sotilasasiamiehen kanssa.
Näimme kokonaisen esityksen pelkästä Kiinasta.
He näyttivät kuvaajia Kiinan valtavasta aseistuksesta.
Se tavoitteli sellaisia lentokoneita ja muuta varustelua, -
jota on vain sellaisella supervallalla, joka haluaa hallita vesiväyliä.
Sitä pidettiin uhkana.
Siitä on kulunut noin 17 vuotta, ja vasta nyt nähdään, -
miten tuo USA:n kokema uhka -
on kuoriutunut konkreettiseksi toimintapolitiikaksi.
Ei enää sattumanvaraisia taloustoimia ja diplomaattisia toimia.
Nyt, kuten 2. maailmansodan jälkeen vuosina 1945―1946, -
USA muodostaa sopimusliittoa Kiinan ympärille.
Kartasta nähdään, että Kiinaa ympäröi Australia, Intia, USA, Japani ja Korea.
Kanadakin voidaan lisätä siihen.
Uskon, että nähdään uusi kylmä sota -
Kiinan sekä Euroopan ja länsimaiden välillä.
Aivan. Tohtori Lerman?
Kiina on takuulla keskellä -
kaikkia amerikkalaiskeskusteluja maailmanjärjestyksen tulevaisuudesta.
Luvut häikäisevät. Kiinan talous on kasvanut 40 vuodessa siitä asti, -
kun Deng Xiaoping avasi sen.
Kasvu on ollut niin tasaista, ettei sitä ymmärretä länsimaissa.
Sanoin aina, että Trump valittiin presidentiksi, -
koska joka esineen pohjassa lukee "Made in China", valmistettu Kiinassa.
USA:n tehdastuotantoala, -
demokraattisen puolueen äänestäjien ilo ja ylpeys, -
haihtui tuuleen Kiinan kilpailun takia.
Suunta on kyllä käännettävissä, mutta nykytilanne on tämä.
Jotakin hyvin kiintoisaa on kuitenkin Bidenin hallinnon -
väliaikaisessa kansallisessa turvallisuusstrategia-asiakirjassa.
Kiinan hillitsemiseksi ei käännetä katsetta pelkkään geopolitiikkaan, -
siis pelkkään Roomaan, -
vaan katsotaan myös Jerusalem-ajatukseen, -
siihen moraaliseen ja käsitykselliseen puoleen, mitä Amerikka on.
Puhutaan demokratioiden komiteasta tai yhteisöstä.
Se on yksi tämän Quad-ryhmän ("nelikon") elementti.
Siihen kuuluvat Yhdysvallat, Japani, Australia ja Intia.
Uusi vauhtiin pääsevä konsepti.
Siitä dramaattinen osoitus on -
Australian, Iso-Britannian ja USA:n AUKUS-yhteistyösopimus.
Ne kaikki ovat demokratioita.
Voidaan sanoa, että Modi on eräänlainen demokraatti.
Japanin demokratiassa on omat vikansa, -
ja Yhdysvalloissakin moititaan, ettei demokratian prosessi ole entisensä.
Se on osa uuden liittouman rakennetta.
Se muistuttaa Naton perustamista samoilla periaatteilla.
Sen myötä Israel saa myös loppujen lopuksi -
jonkinlaisen vipuvoiman ja vaikutusvallan aseman, -
jota on vaalittava ja kehitettävä.
Tosiasiassa kentällä -
suurvaltakilpailulla on häiriötekijöitä.
Gaza on Israelin häiriötekijä, -
sillä päähuomion pitäisi olla Iranin aiheuttamassa vaarassa.
Lähi-idän haasteita, jotka painavat paljon Israelin vaakakupissa, -
pidetään Yhdysvalloissa kokonaiskuvan häiriötekijöinä.
Yhdysvalloille painavimpia ovat Kiina ja sen liittolaiset, -
kuten Venäjä ja muut samanmieliset valtiot.
Mitä tämä merkitsee?
Puhuit globaalin tilanteen selvityksestä.
Heti kun Bidenin hallinto nousi virkaan, -
Yhdysvallat teki tällaisen selvityksen resursseistaan ja armeijastaan.
Se pohtii, miten kilpailla tehokkaammin Kiinaa vastaan.
Se on tasapainoilua ensisijaisen ja toissijaisen välillä.
Ovatko ne edes ristiriidassa?
Danny Ajalon mainitsi aiemmin uuden kylmän sodan, -
johon Yhdysvallat saattaa olla käymässä Kiinan kanssa.
Palataan alkuperäiseen kylmään sotaan.
Ei vain Nato -
vaan koko ulkoministeri Dullesin "pactomania" ("sopimushulluus"), -
esimerkiksi SEATO, CENTO, liittyivät alueellisiin yhteistyösopimuksiin, -
alueellisiin liittoihin.
Niillä joko hillittiin Neuvostoliittoa ― nyt tilalla olisi Kiina ―
tai yritettiin saada sitä heikentymään.
Arabien ja Israelin konflikti nähtiin alun perin -
näiden liittojen prisman läpi.
Oli tarkoitus muodostaa Lähi-idän komento-osasto.
Yhdysvallat halusi aseistaa Egyptiä, Irakia ja muita maita -
estääkseen Neuvostoliittoa puskemasta etelään.
Israel väitti silloin, että se jää heikommaksi kuin nämä arabimaat -
ja että se itse sopii paremmin estämään Neuvostoliittoa.
Silloin Neuvostoliitto ohitti lännen -
ja alkoi itse varustaa Egyptiä, Syyriaa ja muita.
Nasser suosi Neuvostoliittoa Kennedyn ja amerikkalaisten sijaan.
Nasser teki virheen Egyptin kannalta.
Kennedy yritti liehitellä Nasseria.
Mutta joka tapauksessa Israelin on otettava huomioon -
ja siedettävä Yhdysvaltain tahtoa tarkastella ensin kokonaiskuvaa.
Yhdysvaltain on kuljettava ensin lyhyen aikavälin läpi -
ennen kuin se pääsee pitkän aikavälin tavoitteisiin.
Lyhyellä aikavälillä Venäjä on isoin ongelma -
useissa kitkapisteissä.
Ukraina, Krim, Mustameri, Syyria... - Kyber.
Kyber-asiat tai harmaa alue kuuluvat keinoihin. Nyt puhutaan päämääristä.
Israel ei voi aina tuoda esiin omaa lempihankettaan, -
tässä tapauksessa persialaishanketta, kääntääkseen huomion pois -
tärkeimmästä käsillä olevasta tehtävästä.
Toivottavasti Israel ja USA löytävät yhtenevän linjan.
Suurlähettiläs Ajalon. - Israel saa asiasta strategista hyötyä.
Ensinnäkin strateginen kokonaiskuva on käynyt hyvin selväksi.
Kuten Amir sanoi, Israelin on valittava hyvin mutkattomasti -
joko Kiina tai Yhdysvallat.
Se on itsestään selvää. Mutta nyt se on entistä kiireellisempää.
Siinä mielessä on tehtävä kompromisseja.
Israelin tarvitsee ottaa etäisyyttä Kiinaan, -
joka tavoittelee täältä paljon teknologiaa, -
mistä Israel hyötyy paljon.
Kymmenen miljardin dollarin Kiinan- kauppa on meille merkittävän tärkeä.
Silti se kalpenee sen rinnalla, -
millaisia haasteita meillä on Iranin ja ääri-islamin suhteen.
Jos Israel ottaa etäisyyttä Kiinaan, -
voimme saada Yhdysvalloilta enemmän huomiota -
ja resursseja Irania vastaan.
Se myös suututtaa Kiinaa tämän kilpailun suhteen. - Ehdottomasti.
Tohtori Lerman. - Eräs JISS-instituutin tutkija, -
Tuvia Gering, Kiinan-asiantuntija, -
huomasi, että ensi kertaa kiinalaisjulkaisuissa -
on alkanut näkyä perinteistä antisemitismiä.
Sitä, että juutalaiset kontrolloisivat USA:ta, -
ja juttua juutalaisten piirteistä.
Inhottava osoitus siitä, -
että Kiina ei aio hyväksyä ilman vastareaktiota -
tällaista Israelin päätöstä.
En ole varma, kannattaako Israelin tehdä päätöstä ennenaikaisesti.
Yhdysvallat itsekin jatkaa satojen miljardien kauppaansa Kiinan kanssa.
Siinä mielessä tämä kylmä sota poikkeaa edeltävästä.
Toivottavasti en kuulosta liian karkealta -
mainitessani vanhan jutun hammaslääkäristä.
Hammaslääkäri alkoi hoitaa potilasta, -
kun tämä tarttui lujasti lääkäriä herkältä alueelta -
ja sanoi: "Ei satuteta toisiamme."
Yhdysvaltain ja Kiinan taloudet ovat hammaslääkärin asemassa.
Ne satuttavat toisiaan suunnattomasti, jos puhkeaa totaalinen konflikti.
Kyse ei ole kaavamaisesta kylmästä sodasta, -
kun osapuolten taloudet ja ideologiat olivat täysin erillään.
Kiina on kapitalistinen maa, jolla on kommunistinen hallinto.
Se on täysin riippuvainen vientikapasiteetistaan.
Se ei voi sulkeutua täysin, niin kuin sen erakkonaapuri Pohjois-Korea.
Israelin ei pidä ruokkia sellaista ajattelutapaa.
Olen täysin samaa mieltä, että valinta on tehtävä.
Se on itsestään selvää.
Pew-tutkimuskeskuksen mukaan juutalaisten toinen siipi -
on optimistinen muutoksesta.
Noin seitsemän miljoonaa juutalaista asuu Yhdysvalloissa.
Olemme määrällisesti tasavertaisia.
Yksi asia vielä.
Miksi Kennedy ja Johnson hänen jälkeensä -
eivät kyenneet antamaan Nasserille sitä, mitä tämä eniten halusi?
Se olisi ollut johtoasema Arabian niemimaalla.
USA ei halunnut uhrata liittolaistaan.
Vaikka Bidenin hallinto ei pidä -
Mohammed bin Salmanin eikä al-Sisin metodeista, -
se tajuaa, ketkä ovat sen todellisia liittolaisia -
ja mikä antaa vipuvoimaa. Kiina on täysin energiariippuvainen.
Kääntymiseen kohti itää tarvitaan sarana.
Lähi-itä pysyy saranana.
Iran ei korvaa Israelia, Saudi-Arabiaa ja Egyptiä.
Sotaharjoitukset osoittavat sen.
Operaatio Bright Star on yhtä suuri kuin ennen, -
ja viides laivue harjoittelee Israelin merivoimien kanssa.
Se ei ole harjoitus vaan partio Punaisellamerellä.
Nämä ovat kiinnostavia merkkejä siitä, mihin suuntaan asiat etenevät.
Israel on vakaasti mukana CENTCOM:issa.
CENTCOM:in entinen komentaja Lloyd Austin on avainasemassa.
Muistetaan, että tämä on ennennäkemätöntä.
Sitä on todella syytä korostaa, että USA:n ja Israelin yhteispartio -
toimii Punaisellamerellä ensimmäistä kertaa koskaan.
Oren, puhutaan alueellisista liitoista, joita suurvaltakilpailusta on seurannut.
Voimme tietysti keskustella Kiinan ensimmäisestä askeleesta.
Kiina kävi useita keskusteluja iranilaiskollegojensa kanssa.
Isoja asioita on tapahtumassa.
Tarkoitan 400 miljardin dollarin arvoista 25-vuotissopimusta -
sekä Tadžikistanin kokousta Kiinan ulkoministerin, Wang Yin, -
ja Iranin ulkoministerin, Hossein Amir-Abdollahianin, kesken.
Miten tämä asia etenee?
Lisäisin tähän myös toisen kokouksen, joka pidettiin samassa paikassa -
Wang Yin, Venäjän ulkoministerin, Sergei Lavrovin, -
Pakistanin ulkoministerin sekä Iranin varaulkoministerin kesken.
He keskustelivat Afganistanista, josta USA ja Nato vetäytyivät.
Välittömästi nämä kilpailijat astuivat kuvaan.
Yhtä asiaa ei ole vielä mainittu.
Rauhaa.
On palattava taaksepäin Kiina-keskustelumme vuoksi...
Tarkoitat rauhaa meidän aikanamme. - Sinun aikanasi, koska olet nuori.
Rauhaa pala palalta.
Israelin pääministeri Rabin vieraili Kiinassa -
kuukausi Oslon sopimuksen allekirjoittamisen jälkeen.
Oslon sopimus hyväksyttiin 28 vuotta sitten.
Heti Valkoisen talon seremonian jälkeen -
Jasser Arafat ja Jitshak Rabin lähtivät kumpikin tahoilleen -
markkinoimaan sopimuksen erilaisia lähestymistapoja.
Yksi Rabinin ensimmäisistä pysäkeistä Marokon ja parin muun jälkeen -
oli Kiina.
Ensi kertaa koskaan Israelin pääministeri otettiin vastaan Kiinassa.
Rabinin mukana matkustaneet israelilaistoimittajat -
saivat Kiinan ulkoministeriöltä kutsun luennolle.
Se ei ollut keskustelu eikä ajatustenvaihto vaan luento.
Se meni näin: -
"Arabien tai palestiinalaisten ja israelilaisten ongelman osalta -
meille sopii kaikki, mitä sovitte vastapuolen kanssa."
"Mutta kolmesta asiasta me kiinalaiset emme jousta:
Hongkongista, Tiibetistä ja Taiwanista."
"Eli sillä ei ole merkitystä, kuka Kiinassa on vallankahvassa."
"Me emme anna periksi."
Tämä nähtiin Hongkongissa vuosien varrella -
useita vuosia ennen vuotta 1997 -
sekä Tiibetissä, josta Kiina ei anna periksi piiruakaan.
Taiwan saattaa olla seuraava leimahduspiste.
Onneksi olemme liian kaukana alueesta, -
eikä meidän tarvitse antaa sinne joukkoja.
Mutta Israel käy kauppaa Taiwanin kanssa Etelä-Korean tavoin.
Ja Kiinalla on Iran-kortti hihassa.
Se voi päättää, -
minkä kannan se valitsee seuraavasta JCPOA-sopimuksesta.
Se voi antaa Iranille ohjuksia, -
niin kuin se antoi Saudi-Arabialle 1980-luvulla, kun USA ei antanut.
Ballististen ohjusten leviäminen Persianlahdella -
alkoi CSS-2-ohjuksesta. - CSS-3:sta.
Kolmosesta.
Kiinalla ei ole juutalaisia lobbaajia.
Kiinalaisia on paljon, mutta tuskin kukaan heistä on juutalainen.
Heillä ei ole vaikutusvaltaa Kiinan kongressia vastaavassa elimessä.
Se vaikuttaa molempiin: Israel ei voi sivuuttaa Kiinan toiveita.
Suurlähettiläs Ajalon. - Kiinan kanssa toimii parhaiten -
kylmäpäinen reaalipolitiikka.
Luulen, että Yhdysvaltain johtama uusi liitto, Quad, -
antaa sille vipuvoimaa Kiinan suhteen myös JCPOA:ssa.
USA:lla on jotain annettavaa Kiinalle, -
jotta Kiina asettuisi enemmän USA:n kannalle JCPOA:ssa, -
jotta Irania painostettaisiin enemmän allekirjoittamaan uusi sopimus.
Joko palataan vuoden 2015 sopimukseen tai laaditaan ihan uusi.
Taiwanissa huokaistaan helpotuksesta.
Afganistanin jälkeen Kiina sanoi tylysti, että Taiwanin on pidettävä -
Afganistania varoittavana esimerkkinä.
Se voisi minusta sytyttää uuden maailmansodan, -
jos Kiina hyökkäisi Taiwaniin. Nyt se mahdollisuus heikkenee.
Israel voi myös hyötyä Afganistanista.
Nyt vanhat viholliset palaavat yhteen Afganistanissa.
Kiina, Venäjä, Pakistan ja muut kaverit.
Jos ne haluavat kuuman perunan käsiinsä, ottakoot pois.
Maltillisissa sunniarabivaltioissa ollaan kuitenkin huolissaan, -
että uusi ääri-islamin pesäke voi alkaa vaikuttaa sieltä.
Ne joutuisivat nojaamaan entistä enemmän Israelin apuun.
Siinä mielessä Abraham-sopimuksilla -
on erittäin hyvät edellytykset pitkäikäisyyteen.
Aivan. Tohtori Lerman.
Iranin ja sen suhteiden osalta Kiinaan on syytä mainita kolmaskin asia: -
sen liittyminen Shanghain yhteistyöjärjestöön, SCO:hon.
Siinä on rajallisesti jäseniä, joten Iranin hyväksyminen täysjäseneksi -
on merkittävä siirto Kiinalta.
Kiina kokee voivansa hyväksyä sen ja solmia suuria talouspuitesopimuksia, -
koska juuri nyt se ei maksa mitään.
Jos se huomaa sen maksavan kalliisti, -
että ruokkii Iranin illuusioita Iranin paikasta maailmassa, -
se voi helposti muuttaa kantaansa.
Niin tapahtui 11 vuotta sitten.
Obaman hallinnon pyynnöstä Israel lähetti lähetystön Pekingiin -
silloisen strategiaministerin johdolla. - Se oli Bogie Ja'alon.
Aivan. Olin paikalla tapaamisissa Kiinan johdon kanssa.
Edustaja oli eräs älykkäimmistä ihmisistä, joita olen tavannut, -
Dai Bingguo, joka oli virassaan Kiinan ulkopolitiikan johtotähti.
Sanoimme käytännössä: "Ette valitse asioiden jatkumisen Iranin kanssa -
kuin mitään ei olisi tapahtunut ja YK:n pakotteiden väliltä -
vaan YK:n pakotteiden ja sodan väliltä."
"Emme salli sitä."
Ja kappas vain, sillä oli vaikutusta.
Viikon sisään China Daily -sanomalehti kirjoitti, -
etteivät he pidä maista, jotka tekevät paperipalloja YK:n päätöslauselmista.
Yhtäkkiä Kiina olikin YK:n puolella. Se halusi nousta hiljaa.
Kiina kamppaili YK:ta vastaan Koreasta, mutta on vaihtanut puolta.
Se äänesti turvallisuusneuvoston päätöslauselman 1929 puolesta -
eli ankarien Iran-pakotteiden puolesta.
Kysymys kuuluu siis: mitä Kiina uskoo tekojensa seurausten olevan -
tiukan paikan tullen? Se riippuu pitkälti meistä.
Otetaan Venäjä mukaan. Oren, ole hyvä.
Tiedämme, että pysyviä liittoja ei ole olemassa.
Se on huomattu Ranskan ja Yhdysvaltain välisistä ongelmista.
Historiallisesti katsoen Ranska suorastaan kerjäsi sitä.
De Gaulle veti Ranskan pois Naton sotilaallisesta puolesta, -
kun hän ajatteli, -
että Ranskan eduksi oli muodostaa itsenäinen pelotevoima.
Se olisi erillään Yhdysvalloista ja Iso-Britanniasta -
mutta kuitenkin niiden suojeluksessa, kun aika koittaa.
Se oli egoistista ulkopolitiikkaa.
Mutta tietysti kukin valtio saa valita oman suuntansa.
Venäjän suhteen suurin mysteeri on se, -
mitä tapahtuu kymmenen, viidentoista vuoden kuluttua, -
jolloin Vladimir Putin on valtansa huipussa -
tai ehkä joku muu hallitsee Venäjää.
Silloin Venäjän on valittava puolensa Kiinan ja Yhdysvaltain väliltä tietäen,-
että joka tapauksessa se soittaa kakkosviulua.
Maailmasta ei tule kolminapaista, -
vaan on Yhdysvallat vastaan Kiina.
Venäjä ei ole neutraali eikä sitoutumaton, kuten kävi 50-luvulla, -
kun sitoutumattomat liittoutuivat Neuvostoliiton kanssa.
Venäjällä on talousongelmia ja demografisia ongelmia.
Sen väestö supistuu.
Koska Venäjällä on pitkä yhteinen raja Kiinan kanssa, -
se todennäköisesti valitsee Yhdysvaltain puolen.
Olen täysin samaa mieltä. - Ole eri mieltä, jotta voimme väitellä.
Kiina uhkaa Venäjän olemassaoloa pitkällä aikavälillä.
Ei ainoastaan pitkän rajan takia vaan myös siksi... sanotaan...
koska kiinalaisia virtaa hitaasti mutta tasaisesti Venäjälle.
Venäjä ei voi luottaa Kiinaan. Jos se pyytäisi Kiinalta talousapua, -
se tietää, että siitä saa maksaa erittäin kalliin hinnan.
Siksi Venäjän kannalta on lähes itsestään selvää valita Yhdysvallat.
USA:n olisi järkevää alkaa lähentyä Putinin ja hänen hallintonsa kanssa.
Se osoittaisi Kiinalle sen paikan vielä entistä tehokkaammin -
ja hyödyttäisi meitä kaikkia.
Israelia Iranin suhteen, missä Kiina voi tulla lähemmäs meidän kantaamme.
Eristämällä Kiinan...
Kiinalaiset ovat hyvin älykkäitä. Kiina on ikivanha valtio, -
kulttuuri, joka on erittäin ylpeä itsestään.
He ovat erittäin vastuuntuntoisia eivätkä aggressiivisia.
He laskelmoivat suunnitelmissaan, -
ja luulen, että loppujen lopuksi se voi johtaa Kiinan -
paljon kevyempään konfliktiin länsimaiden kanssa.
Painottaisin sanaa "laskelmoiva", -
koska Kiina ymmärtää kapasiteettinsa kakkostason taloutena.
Se ei välttämättä kykene ulottamaan vaikutusvaltaansa kovin laajalle.
Haluaisin kuulla tohtori Lermanin näkemyksen asiasta.
Venäjän ja Kiinan armeijoiden yhteentoimivuus -
ei ole koskaan ollut niin lähellä kuin nyt.
Jotkut sanovat, että se on lähempänä -
kuin Pohjois-Korean ja Kiinan yhteentoimivuus.
Sitä pidettiin mahdottomana joitain vuosia sitten.
Mitä se merkitsee sen kutkuttavan analyysin suhteen, -
että Yhdysvallat ja Venäjä saattaisivat lähentyä?
Voisinpa yhtyä Amirin ja Dannyn optimismiin.
Logiikka osoittaa ehdottomasti siihen suuntaan.
Kysyn joskus venäläisiltä ystäviltäni, mitä he haluavat olla isona.
Kiinan provinssi? Kiinan vasallivaltio?
Venäjä on loppujen lopuksi neljä kertaa Israelin kokoinen talous.
Se on neljä prosenttia Naton yhteenlasketusta taloudesta.
Ei se voi olla enää suurvalta, vaikka se ja sen ydinasevarasto olisivat valtavat.
Venäjän talous vastaa suunnilleen Etelä-Korean tai Italian taloutta.
Toiminta rajoittuu. Otetaan esimerkiksi Syyria.
Syyria on puolikuollut. Paljon muuhun ei pystytä.
Siksi se on niin tärkeä Putinille. Ainoa voimanosoitus, mihin pystyy.
Ja toki voi napata Krimin kovaonnisilta ukrainalaisilta.
Mutta ongelma on -
niissä psykologisissa ja ideologisissa elementeissä, -
joita on syötetty vuosikausia lännen vihollisuudesta.
Sen kyltymättömät aikeet...
Länsimaat lietsoivat sitä itse laajentamalla Natoa liikaa.
Sen kosiskelut epäonnistuivat Georgiassa ja Ukrainassa.
Näkemykset ovat Venäjän puolustus- laitoksessa tosi syvään iskostettuja.
Niissä tyypeissä, jotka johtavat järjestöä -
ja valtiota Putinin puolesta.
Siksi suuntaa on vaikeaa muuttaa.
Muistan, miten ryhmä israelilais- viranomaisia palasi Venäjän-matkalta.
Heille näytettiin esitys, -
joka alkoi kuvalla kahdesta sudesta verta kuonollaan.
Toinen susi oli Euroopan unioni.
Ajatelkaa, Euroopan unioni ja verinen kuono!
Sehän on pikemminkin ruohoa syövä eläin.
Venäjän pakkomielteet ovat ajaneet sen suuntaan, -
joka on pohjimmiltaan vastoin Venäjän syvimpiä intressejä.
Visio Vancouverista Vladivostokiin, -
jolla Jim Baker leikitteli Neuvostoliiton romahduksen jälkeen, -
vaikuttaa yhtä kaukaa haetulta kuin ennenkin.
Ainakin Punahilkka oli punainen.
Otetaan Israel mukaan alueellisessa mittakaavassa -
tämän suurvaltakilpailun seuraamusten kannalta. Oren?
Olemme keskustelleet ongelmista kansallisvaltioiden prisman läpi.
Se on pelkistetty tapa katsoa asioita, mutta ehkäpä sitä ei voi välttää.
On myös kysymyksiä hallinnoista ja väestöistä.
Kiinassa ja Venäjällä hallitsijana on yksi puolue ja yksi johtaja.
Se voisi muuttua, mutta todennäköisempää on, -
että demokratiat muuttuvat sen mallin suuntaan.
Saatamme nähdä Trumpin palaavan virkaan vuonna 2024.
Emme tiedä, mitä Israelissa tapahtuu, -
jos demokratia alkaa inhottaa.
Koko keskustelumme on perustuttava siihen tosiasiaan, -
että voi nousta useita johtajia, jotka yrittävät jakaa maailman ja Lähi-idän.
Lähi-idässä on Erdogan, Sisi ja monarkioita.
Esimerkiksi Jordania, jos se selviytyy.
Niiden on helpompaa päättää ulkopolitiikasta, -
kansallisesta turvallisuudesta ja liitoista kuin Israelin on.
Kysymysmerkkisi ei juuri nyt voi muuttua huutomerkiksi.
Se riippuu kehityssuunnista kauas tulevaisuuteen.
Suurlähettiläs Ajalon. - Yhtä elementtiä Amir ei maininnut -
syvällisessä kuvauksessaan Lähi-idästä: palestiinalaisia.
Mielestäni he ovat jälleen häviäjiä.
Sanonta kuuluu, että jos ei nouse asemaan...
Junaan. - ...kun se pysähtyy asemalla, -
sen menettää ikiajoiksi. Palestiina- laiset tekevät niin tuon tuosta.
1937, 1947, 2000-luvulla. - Joskus Lähi-idässä -
juna on jumissa mutta asema lähtee lipettiin.
10 viime vuoden kuluessa on nähty arabimaailman mullistuksen jälkeen, -
että palestiinalaisasia on pudonnut prioriteeteissa ensin arabimaissa -
ja sitten myös kansainvälisessä yhteisössä.
Nyt se painuu entistä alemmas, mikä voi johtaa kahteen skenaarioon.
Joko nähdään enemmän vihaa ja väkivaltaa, -
kun he haluavat päästä takaisin kansainväliseen pöytään...
Israelin on varauduttava siihen sekä Gazassa että Länsirannalla.
Toinen toivottu mutta epätodennäköinen skenaario on, -
että realismi nostaa päätään. Ei varmasti Abbasin aikana.
Mutta jos, mitä myös epäilen, valta vaihtuu rauhallisesti Ramallahissa, -
he saattaisivat miettiä asiaa uudelleen käytännön kannalta, -
mikä ei ehkä johtaisi täydelliseen rauhaan -
vaan jonkinlaisiin väliaikaisratkaisuihin.
Tohtori Lerman, viime viikolla pidettiin -
terrorismin vastaisen instituutin kansainvälinen konferenssi -
Reichman-yliopistossa. - Aivan.
Strategisen osaston komentaja, kenraalimajuri Tal Kalman -
puhui sen aikana Israelin ja Iranin alueellisesta kilpailusta.
Kehittyykö se osana suurvaltakilpailua -
vai onko se alueellisiin asioihin rajattua?
Se riippuu pitkälti siitä, ylittääkö Kiina sen rajan, -
että se alkaa auttaa Irania suoraan. Kiina varoo.
Se olisi liian varhaista Kiinan nousun tässä vaiheessa, -
eikä Kiina välttämättä ota sitä riskiä, että se yrittäisi mitellä voimiaan -
Israelin ja joissain tilanteissa USA:n tulivoimaa vastaan.
Niinpä Iran ja Israel kilpailevat alueellisesti.
Kuitenkin se luo yhteisiä intressejä -
Israelin ja tärkeimpien Persianlahden arabipelaajien kesken, -
myös Saudi-Arabian, joskin salatusti.
Hiljattain Sharm El-Sheikhissä saatiin todistaa -
pääministeri Bennettin ja presidentti Sisin ystävällisyyttä.
Egyptikin on osa itäisen Välimeren kuviota, -
joka alkaa saada strategisia mittasuhteita.
Ranska saattaa muuten olla vihainen Australia-kuviosta, -
mutta siitä on tullut tärkeä pelaaja Itä-Välimerellä.
Olemme kumppaneita tässä asiassa.
Israelin asema on nyt se, että se on oikeutettu, tärkeä jäsen liittoumassa...
En sano "liitto", jolla on virallinen kaiku.
Se on voimien liittouma, joka vastustaa sekä Irania -
että Erdoganin Turkin päämääriä Lähi-idässä.
Se asettaa meidät merkittävään asemaan.
Siitä on keskusteltava toisella kertaa.
Kiitos, Amir Oren, tohtori Lerman ja suurlähettiläs Ajalon.
Kiitos myös katsojille! Ensi kertaan.
Suomennos: Maija Tuukkanen