Tervetuloa Jerusalem studioon!
Biden on ollut vallassa yli 3 vuotta ja hänen politiikkansa on erehtymätön.
Yhdysvaltojen ja nk. Vapaan maailman johtajana -
Biden pyrkii kohtaamaan vihollisiaan rauhanomaisian keinoin, -
eikä reagoi niiden aggressiiviiseen ja jopa murhaavaan käytökseen -
suurilla voimannäytöillä.
Tilanteen väliarviointia varten otetaan yhteys Yhdysvaltoihin -
professori Russel Bermaniin, joka on Washingtonin ulkoministeriön -
entinen ylin neuvonantaja ja tällä hetkellä toimii Stanford-yliopiston -
Hoover-laitoksella Lähi-idän projektijohtajana.
Mukava nähdä teitä! - Samoin, Jonathan.
Tervetuloa Alankomaista myös professori Uri Rosenthal, -
maan entinen ulkoministeri.
Kiitos, että saan olla mukana.
Studiossa on tuttuun tapaan TV7 toimittaja herra Amir Oren.
Taustoittakaa meille tilannetta.
Tilanne riippuu näkökulmasta.
Jos keskitytään politiikan lähtöpisteeseen, -
silloin olet oikeassa siinä, että Yhdysvaltojen ulkopolitiikka -
viimeisten reilun 3 vuoden aikana on ollut liian heikkoa ja tehotonta.
Jos keskitytään päätepisteeseen, -
joka on se, että Biden haluaa välttää ikuisuussotia -
ja tulla uudelleen valituksi marraskuun vaaleissa, -
se selkeyttää tilannetta.
Hänen päämääränsä on selkeästi -
välttää joutumasta hänen näkökulmastaan ansaan, -
jossa soditaan ilman mitään tiettyä poistumisstrategiaa -
ja kotimaan tukea.
Amerikan äänestäjät ovat häilyväisiä.
He voivat tänä päivänä tukea voimakasta hyökkäystä, -
mutta heti kun tulee kuolonuhreja, he syyttävät johtajia.
Joten ehkä nyt on vielä liian aikaista arvioida, -
ja verrata edeltäjiinsä ja mahdollisiin seuraajiin tai häneen itseensä, -
jos hänet valitaan uudelleen, -
oliko Bidenin politiikka onnistunut -
vai epäonnistunut.
Minun näkökulmastani -
rauhanomainen suhtautuminen vihollisiin, -
jotka ovat taipuvaisia aggressiivisuu- teen ja pahansuopaiseen käytökseen,
on hiljentänyt Yhdysvallat ja länsimaat.
Siksi jännitteiden luominen on tarpeen varsinkin Lähi-idässä -
vallankäytön välineenä ja välttääkseen ikuisuussotia, joihin viittasitte.
Rauhanomainen politiikka on minun ymmärrykseni mukaan -
tämän hetken tilanteesta -
aiheuttanut erinäiset konfliktit Lähi-idässä ja Ukrainassa.
Käännytään minua viisaampien tahojen puoleen.
Professori Berman, haluaisin kuulla teidän näkemyksenne siitä, -
onko nykyinen politiikka toimiva, -
johtuvatko tämän päivän tapahtumat -
tuosta politiikasta ja sen seurauksista?
Ja miten tilanne pitäisi yrittää ratkaista lähitulevaisuudessa?
Nämä ovat monimutkaisia kysymyksiä.
Ensiksi Yhdysvaltain hallinto toimii vastuuttomasti pitäessään -
synkkiä ulkopoliittisia kysymyksiä riippuvaisina vaalituloksesta.
Kyse ei ole demokraattisen enemmistön äänten seuraamisesta.
Presidentti Biden laskee Michiganin arabiäänten varaan.
Pieni äänestäjien joukko suhteessa Amerikan presidentinvaalien ääniin -
näyttää olevan hänen suurin huolenaiheensa.
Toiseksi presidentti Biden on toistuvasti epäonnistunut -
johtamaan maata selittämällä kansalaisille, -
miksi on tärkeää, että Yhdysvallat tai sen liittolaiset voittavat -
kahdella sotarintamalla eli Ukrainassa ja Gazassa.
Hän ei ole kunnolla puolustanut Ukrainaa.
Toki hän on ajoittain ollut Israelin puolella, -
mutta hän on välittänyt erittäin ristiriitaisia viestejä, -
jotka kaikuvat maassa.
Hänen kumppaninsa Schumer ja Pelosi -
työskentelevät Israelin liittolaisuutta vastaan.
Jätetään vaalipoliittinen kysymys sikseen, -
samoin kuin pelko mahdollisista tulevista kuolonuhreista.
Kukaan ei nyt puhu amerikkalais- joukoista Ukrainassa tai Gazassa.
Se ei ole vaakalaudalla, -
vaan ennemminkin presidentti Biden, joka on tuonut joukot lähemmäs -
Gazaa sataman rakennuksen myötä.
Suurempi kysymys on, miten voitetaan kansainvälisissä suhteissa?
Onko ratkaisu Reaganin malli rauha voiman kautta -
vai Obaman ja Bidenin malli, -
jossa rauha saavutetaan tekemällä ennakkomyönnytyksiä vihollisille?
Jos käännät toisen posken viholliselle etukäteen, odotat heidän antautuvan.
Tämä ei ole toiminut Iranin eikä varsinkaan Venäjän suhteen.
Yhdysvallat on tietysti asein tukenut Ukrainan kampanjaa -
vallata alueitaan takaisin.
Se on kuitenkin ollut liian hidasta ja liian vähän -
ja käytetty vääriä asejärjestelmiä.
Bidenin ja Blinkenin politiikka molempia alueita kohtaan -
on merkityksetöntä ja se ajaa meitä kohti tappiota -
tai toisenlaista ikuisuussotaa, joka on jäätynyt konflikti, -
joka ei palvele ketään.
Kaikkien Yhdysvalloissa ja Euroopan pääkaupungeissa -
pitäisi miettiä erittäin tarkkaan, miltä länsimaiden asema näyttää, -
jos Ukraina ja Israel häviävät. Se on katastrofi vapaalle maailmalle.
Professori Rosenthal, mikä on teidän näkökulmanne Euroopan kannalta?
Kuuntelin Amir Orenin mielenkiintoista alustusta.
Hän puhui siitä, että Biden on viime vuosina -
vältellyt ikuisuussodan riskiä -
ilman poistumisstrategiaa.
Riskinä on amerikkalaissotilaiden menehtyminen.
Se on itsessään mielenkiintoinen ja ajankohtainen huomio.
Toisaalta konfliktien pelko on muuttunut viime vuosien aikana.
Otan lähtöpisteeksi -
meneillään olevan valtataistelun, -
joka kiihtyy Yhdysvaltojen ja länsimaiden, -
Euroopan lisäksi esim. Japanin -
ja Australian -
sekä kasvavien valtojen -
kuten Kiinan, Venäjän, Iranin -
ja Pohjois-Korean välillä.
Rajoittunut politiikka ei -
sovi kovin hyvin yhteen -
Yhdysvaltain hallinnon samanaikaisten havaintojen kanssa -
Kiinan lisääntyvästä aggressiivisuudesta -
käsitellä asioitaan.
Kiinan ja Venäjän Putinin sekä Iranin välien lähentyminen -
on ehdottomasti lisääntynyt.
Jotain pitäisi siis tehdä.
Seuraavaksi tulen tunnettuun huomiooni valtiotieteistä, -
että kun sinulla on resursseja ja kykyjä, -
se on itsessään hyvä asia, mutta sinun pitää olla halukas käyttämään niitä.
Tämä johdattaa minut kysymykseen pelottelusta.
Jos et halua käyttää resurssejasi, pelottelu ei toimi.
Uskon, että tämä on yksi ongelmista, -
joita Yhdysvallat kohtaa tällä hetkellä.
Mitä tulee eri konflikteihin, -
Yhdysvaltojen on tietysti -
kohdattava kolme kiihkeää konfliktia.
Kyse ei ole vain Lähi-idästä ja Pohjois-Afrikasta.
Ukrainan konflikti on kestänyt jo yli 2 vuotta.
Lisäksi on Eurooppa ja Tyynenmeren alue.
On rankkaa olla aktiivinen kaikilla näillä kolmella rintamalla.
Ymmärrettävästi täytyy olla valikoiva, mutta samanaikaisesti myös tehokas.
Siinä olisi toivomisen varaa.
Kyse ei ole tietysti pelkästään Yhdysvalloista.
Kun katsotaan Eurooppaa ja Ukrainaa -
ja puhutaan taakkojen jakamisesta, -
Euroopan pitäisi -
antaa oma panoksensa Ukrainan ja Venäjän sotaan.
Tyynellämerellä Yhdysvaltojen on tukeuduttava voimakkaasti -
Australiaan ja Japaniin.
Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa -
toivoisi Euroopan ottavan tiukemman linjan -
ja seisovan Yhdysvaltojen rinnalla tukemassa Israelia -
taistelemaan Gazassa ja Länsirannalla.
Herra Oren, keskitytään Lähi-itään.
Kun puhutaan länsimaiden politiikasta tai politiikasta ylipäänsä, -
tarkoitamme selkeää näkyä siitä, miltä tilanteen tulisi näyttää.
Täytyy tietysti ottaa huomioon erilaiset haasteet -
kuten kulttuuri, talous ja armeija sekä muut työkalut, -
joita pienemmätkin viholliset hyödyntävät.
Tämän politiikan perusteella luodaan strategia, -
josta taas johdetaan pienempiä konkreettisia taktiikoita -
ja operatiivista toimintaa.
Kaiken kaikkiaan tietyssä määrin täytyy pystyä hyvin ymmärtämään -
käytännön todellisuutta -
ja asenteen täytyy olla rauhanomainen.
Eikö se johda negatiiviseen reaktioon, -
joka hiljentää muun toiminnan?
Alustuksessasi viittasit Yhdysvaltin presidenttiin -
nk. Vapaan maailman johtajana.
Tuo johtajuus on kuitenkin hieman epävarma, -
oli kyse sitten Bidenistä, Trumpista, Obamasta tai Bushista.
2. Maailmansodan jälkeen -
perustettiin kansainvälisiä organisaatioita kuten YK, -
Kansainvälinen valuuttarahasto ja Maailmanpankki -
sekä muita liittoumia kuten NATO ja Euroopan yhdistyminen.
Se on kuitenkin menossa taaksepäin esimerkiksi Brexitin myötä.
NATO-jäsenmaa Turkki on kulkenut omia teitään -
johtajiensa mielen mukaan.
Yhdysvalloissa tätä on nähty aiem- minkin Watergateissa ja sen jälkeen.
Presidentti ei voi väkisin viedä tahtoaan läpi kongressiin.
Etelä-Vietnam ei kaatunut Pohjois-Vietnamin sopimuksen takia, -
vaan koska kongressi ei paria vuotta myöhemmin suostunut rahoittamaan -
Etelä-Vietnamia.
Pohjois-Vietnamin hyökkäys onnistui välittömästi.
Nyt näemme samanlaisen ilmiön.
Professori Berman olisi tietysti parempi arvioimaan sitä.
Molemmissa puolueissa on vähemmistöjä, -
jotka aiheuttavat kahtiajakoa.
Yhdysvaltojen politiikassa ei enää ole keskustaa.
Ei siis ole samanlaista kykyä sulautua yhteen -
presidentti Trumanin ja senaattori Vandenbergin taakse.
On vaikea nähdä, miten tämän voisi korjata -
varsinkin vaalivuonna.
Myöskään ulkopuoliset tahot kuten me neljä eivät voi antaa mitään neuvoja.
Eräs arvovaltainen vieraamme on useasti sanonut ohjelmassamme, -
ettei voi kiirehtiä toinen jalka ojassa.
Pofessori Berman, olkaa hyvä.
Yhdyn tuohon yleisanalyysiin.
Painottaisin sitä kuitenkin hieman eri tavalla.
Sekä republikaaneissa että demokraateissa on ääritahoja -
eivätkä ne ole mitättömiä.
Lopulta demokraattien ja republikaanien koalitio hyväksyi -
lakiehdotuksen ulkomaan avustuksesta.
Keskusta on siis suuri.
Meidän ei tulisi korostaa vihollisen näkökulmaa.
Yhdysvaltojen kansalaiset ja kongressi ovat täysin Israelin puolella, -
samoin kuin Ukrainan, mutta hieman vähemmän.
Lisäksi ei unohdeta, -
miten onnistuneesti vastattiin Iranin Israeliin kohdistuneeseen ohjusiskuun.
Se oli uskomattoman yhteistyön tulos.
Se enteili tulevia Aabraham-sopimuksia.
Lähi-idän tulevaisuus on siis erittäin positiivinen.
Tällä hetkellä ongelmana on, että Yhdysvaltojen johtaja ei osaa viestiä -
asiasta hyvin.
Vaalit on tulossa ja vaalipolitiikka on heikoilla jäillä.
Uskon, että on olemassa poistumisstrategia, -
jonka tarkoitus on vihollisen voittaminen.
Se on mahdollista Ukrainassa ja Gazassa, -
mutta siihen pitää löytyä tahtoa.
Oli mielenkiintoista huomata, että Israel sai enemmän tukea -
ulkomaanavustuspakettiin, johon tässä viitattiin, kuin Ukraina.
Taiwan sai enemmän avustusta kuin Israel.
Kongressin edustajat tasapainoilevat tärkeysjärjestyksen suhteen siitä, -
pitäisikö ensisijaisesti tukea Taiwania -
Kiinan uhkaa vastaan, -
mitä Yhdysvallat pitää tällä hetkellä suurimpana uhkanaan.
Toisena uhkana on Israelin tilanne suhteessa Iraniin, -
ja sen eri haaroihin.
Viimeisimpänä muttei vähäisimpänä -
kuten professori Berman mainitsitte, uskon, että laajasti ymmärretään, -
että on tarve tukea Ukrainaa Venäjän hyökkäyksiä vastaan.
Professori Rosenthal, -
onko Euroopan ulkopolittinen linja yhtenäinen?
Euroopan parlamentissa ja komissiossa ei ole yhtä yhtenäistä -
ulkopoliittista linjaa tämän hetken erilaisiin haasteisiin.
Kun puhutaan eri valtioiden äänistä, -
lopulta ne, jotka Eurooppaa johtavat ovat edelleen -
Ranska, Saksa, osittain Alankomaat ja myös Iso-Britannia, -
vaikkei se enää kuulukaan Euroopan Unioniin.
Puhun ensiksi Euroopan tilanteesta suhteessa Ukrainaan.
Tällä hetkellä tilanne on erittäin jännittynyt.
On liian aikaista sanoa, mitä tapahtuu tulevina kuukausina -
ja puolen vuoden aikana.
Gazan suhteen Yhdysvallat antaa täyden ja päättäväisen tukensa -
Israelille.
On totta, että Iran ei -
saavuttanut haluttuja tuloksia -
ohjushyökkäyksessään Israeliin -
myöhäisenä lauantai-iltana.
Toisaalta Iran ei ole lähdössä mihinkään.
Siitä on pian tulossa ydinvaltio.
Molemmat tulevaisuudennäkymät ovat synkkiä.
Eurooppa taas on tavalliseen tapaansa jakautunut -
monella tapaa.
On fakta, että viime viikolla -
Euroopan parlamentti hyväksyi erittäin suoraviivaisen -
Iranin vastaisen päätöslauselman.
Se oli vain lisäetu sen työkalupakkiin.
Samaan aikaan Eurooppa on todellakin jakautunut.
Kun katsotaan kolmea mainitsemaasi maata erityisesti Saksaa ja Ranskaa, -
Alankomaat vähemmässä määrin sekä Iso-Britannia, -
Berliinin, Pariisin, Lontoon sekä Haagin -
selkeä viesti on ollut, -
että esimerkiksi jos Raffaan hyökättäisiin -
tulevina viikkoina tai kuukausina -
kaikki nämä pääkaupungit, kuten ovat sanoneet, -
pitäisivät sitä merkittävänä käännekohtana -
Israelin vahingoksi.
Euroopassa tilanne ei siis ole kovin hyvä.
Jätetään kommentit tähän.
On tärkeä selittää, mitä tarkoitetaan että se on Israelin vahingoksi.
Nuo Euroopan pääkaupungit eivät hyväksy hyökkäystä Raffaan.
Israel on tietysti tiiviissä yhteydessä kaikkien näiden valtioiden kanssa.
Ja myös muiden kuten Italia, -
joka olisi pitänyt lisätä tähän listaan. Herra Oren?
Professori Rosenthal mainitsi Haagin.
Täytyy huomioida vähintään kolme tekijää, -
kun puhutaan Hollannin pääkaupungista: -
Alankomaiden kuningaskunnan hallitus ja sen Israel-politiikka -
sekä sen osallisuus Euroopan sodan ja rauhan neuvostoissa.
Sitten kansainvälinen oikeustuomioistuin, -
joka saattaa pian esittää eriävän mielipiteen.
Lisäksi kansainvälinen rikostuomioistuin, -
joka painostaa Israelin hallitusta.
Ehkä valtionsyyttäjä Karim Khan on salaa ryhtynyt toimenpiteisiin -
kuten hän teki Putinin suhteen jonkin aikaa sitten.
Mutta jos ei, niin se on eräänlainen uhkaus Israelille.
Jos hyökkäätte Raffaan, -
ehkä toimeenpanemme kaikki pidätysmääräykset.
Jos ette hyökkää, harkitsemme uudelleen.
Tämä uhkaus Israelin on huomioitava.
Israel tai Yhdysvallat ei allekirjoittanut väärää lakia.
Tietääkseni ICC on, -
ja jos Ben Sauda katsoisi -
tätä ohjelmaa parhaillaan, vaihtaisi kanavaa, -
erittäin korruptoitunut oikeuslaitos.
Juuri sen takia Netanjahu on aidosti huolissaan, -
mutta samalla hän hyödyntää sitä kertoakseen oikeistolle, -
että jos Israel hyökkää Raffaan, sekä Netanjahu että ministeri Smotrich -
voivat joutua alttiiksi riskeille.
Hän pyytää heiltä siis toistaiseksi apua niin, ettei tarvitse hyökätä.
Ohjelma on pian lopussa.
Professori Berman ja professori Rosenthal, teillä on molemmilla 40 s.
Miten neuvoisitte Washingtonin nykyistä hallitusta tai Euroopan maita -
muuttamaan politiikkaansa, jotta he vahvistaisivat asemaansa globaalisti?
Professori Berman, olkaa hyvä.
Yhdysvaltojen ja monien muiden mai- den heikkous on puolustusteollisuus.
Meillä ei ole tarpeeksi ohjuksia ja aseita antaa kaikille liittolaisillemme.
Meidän tulisi siis vahvistua tässä voidaksemme tulla vahvemmiksi.
Lisäksi presidentti Bidenin pitäisi yksiselitteisesti osoittaa tukeaan -
Israelille ja Ukrainalle itsenäisyytensä säilyttämiseksi.
Muuten 2. Maailmansodan jälkeinen kansainvälinen laki -
on pirstaleina.
Professori Rosenthal?
Toistaisin, että yksi suurimmista möröistä maailman tilanteessa -
on Iran.
Yksinkertainen viesti olisi, että meidän ei tulisi antaa -
Iranin tulla ydinasevaltioksi.
Se muuttaisi dramaattisesti -
Lähi-idän, Euroopan sekä muiden maanosien -
valtatasapainoa.
Iran on myös vastuussa yhtäkkisistä hyökkäyksistä kaupallisiin aluksiin -
Punaisellamerellä.
Se vaikuttaa myös Eurooppaan, sillä noin kaksi kolmasosaa -
sen tuonnista kulkee meriteitse.
Tämä vaikuttaa tietysti Eurooppaan sekä laajemmalti.
Aikamme on lopussa. Kiitos professori Berman, professori Rosenthal -
sekä herra Oren.
Kiitos katsojillekin! Nähdään ensi kerralla!
Suomennos: Sonja Valtanen