JERUSALEM STUDIO
Shalom! Tervetuloa Jerusalem studioon.
Vuosi 2023 lähenee loppuaan.
Lähi-itää taakoittaa täysimittainen sota, -
useat pienet konfliktit sekä koko alueen laajuisen sodan vaara.
Israel taistelee Hamasia vastaan, Hizbollah hinkuu mukaan, -
mutta ei täysimittaisesti.
Punaisenmeren merikuljetuksiin kohdistuu uhka.
Yhteinen nimittäjä tälle kaikelle on Iranin uhka.
Miten maailma käsittelee näitä geostrategisia monimutkaisuuksia?
Kaksiosaisessa keskustelussa mukana -
kenraaliluutnantti (eläk.) David Deptula, -
ilmavoimien tiedustelun entinen apulaiskomentaja.
Hän on ilmakehää ja avaruutta tutkivan Mitchell-instituutin dekaani.
- Kiitos.
- Tohtori Ejal Hulata, -
Israelin entinen kansallisen turvallisuuden neuvonantaja -
sekä Mossad-jaoston päällikkö. - Kiitos.
- Studiossa TV7:n toimittaja Amir Oren.
Voit aloittaa.
- II maailmansodan jälkeisestä maailmasta tuttu -
YK ja sen mekanismit, -
instituutiot, yleiskokous ja turvallisuusneuvosto -
eivät kykene enää nykyisten ongelmien hoitamiseen.
Mainitsemasi konfliktit koskevat alikansallisia ryhmittymiä.
Hamas hallitsee Gazaa, mutta Gaza ei ole valtio.
Palestiinalaishallinto ei ole valtio ja Gaza liittyy tähän.
Hizbollah johtaa Libanonia käytännössä.
Mutta sillä ei ole hallintovelvoitteita.
Huthit ovat ja eivät ole yhtä kuin Jemen.
Vaikka maailmanvallat kilpailevat keskenään, -
niiden pitää keksiä mekanismit joilla alikansallisille ryhmille -
voidaan antaa "kovaa rakkautta".
Ne palaavat marssijärjestykseen -
silloin kun se on suurvaltojen intresseissä, -
USA:n, Kiinan, Venäjän ja muiden.
Jonkinlaisia sovittelupaneeleja -
tai pakottamismekanismeja pitää keksiä.
Muuten häntä heiluttaa koiraa, jopa johtajakoiraa.
- Mielenkiintoista. Kenraali Deptula, -
miten sinä näet Lähi-idän monimutkaisen tilanteen?
Sekä geostrategisen -
että alueellisen valtakamppailun näkökulmasta.
- Kiitos kysymyksestä.
USA:n ja Lähi-idän suhteet -
versus Venäjä, Kiina ja alueelliset toimijat -
ovat erittäin monimutkaiset ja -tahoiset.
Pari ajatusta näistä.
Aloitan Venäjästä.
On selvää että Iran ja Venäjä ovat sekaantuneet -
käynnissä olevaan sotaan.
Tämä vaikuttaa sekä USA:han että Israeliin.
Iranin välikädet iskevät niitä vastaan.
Putin hyötyy alueellisesta eskalaatiosta -
koska se aiheuttaa häiriötä lännessä -
joka on Ukrainan liittolainen.
Tähän liittyy myös laajempi strateginen kuva.
Putin on laskenut että Hamasin puolelle asettuminen -
ja Venäjä-Israel suhteiden kurjistuminen on pientä -
amerikkalaisvastaisten voimien kanssa liittoutumisesta -
saatavan hyödyn rinnalla.
Siksi hän ruokkii USA- ja Israel-vastaisia asenteita -
arabimaailmassa ja muualla.
Venäläisiä on sapettanut se että Venäjän sijasta USA:n sovittelu -
on viime vuosina auttanut solmimaan isoja rauhanaloitteita Lähi-idässä.
Putinin nollasumma-pelin näkökulmasta katsottuna -
takaisku USA:lle on voitto Venäjälle.
Se heikentää Israelin asemaa.
Samalla arabimaailma on vastaan- ottavaisempi Putinin sanomalle.
Kentän todellisuus kertoo syyt sille miksi Putin katsoo -
että Venäjällä on varaa Israel-suhteiden rapautumiseen.
Kiinasta: -
USA:n joukkojen lähteminen Irakista ja Afganistanista -
sattui samaan aikaan kun Kiinan talousnousu maailmalla alkoi.
Se aurasi tietä suurvaltasuhteiden muutokselle Lähi-idässä.
Kiinan johtajat työstävät talousyhteistyötä -
ja tiiviimpiä diplomaattisia suhteita Persianlahden maiden kanssa.
Kiina on maailman suurin öljyn maahantuoja.
Se lujittaa siteitä Persianlahdella kasvavan kaupankäynnin avulla.
Sen toiminnan perusteena on Vyö ja tie -hanke -
joka alleviivaa sen sitoutumista talousyhteistyöhön Lähi-idässä.
Gazan sota esittelee samalla USA:n ja Kiinan kilpailun dynamiikkaa.
Siinä korostuu kahtiajako Kiinan neutraalin lähestymistavan -
ja USA:n Israel-tuen välillä.
Kiinan laskelmiin sisältyy toiminta molempien osapuolten kanssa.
Se pidättäytyy olemasta avoimen vihamielinen Israelia kohtaan.
Samalla se sättii katkerasti USA:ta -
koska se antaa yksipuolista sotilaallista tukea.
Se ei ole yllätys, Kiina pyrkii aina näyttäytymään -
paremmassa valossa kuin USA.
Mutta joidenkin mielestä tämä kriisi voi koitua USA:n eduksi -
Kiinan suhteen.
USA:n diplomaattinen huomio Lähi-idän konflikteihin -
pienentäisi Kiinan tilaa päästä diplomaattisesti sisään.
Mutta aika näyttää.
- Kiitos. Tohtori Hulata, haluan kuulla kantasi.
Myös näistä laskelmista.
Intiassa oli G-20 -maiden kokous, -
jossa keskusteltiin talouskäytävästä -
jonka on määrä yhdistää Intia Saudi-Arabian, -
Arabiemiraattien, Jordanian ja Israelin kautta Eurooppaan.
Kiinan oma Vyö ja tie -hanke näkymineen -
on tärkeä hanke, jota edistetään samaan aikaan -
globaalissa mittakaavassa.
Onko hanke haasteena -
kun katsomme asiaa holistisesta näkökulmasta?
- Suurin osa Lähi-idän tapahtumista liittyy suurvaltojen valtakamppailuun.
Joskus suoraan, suurin osa epäsuoraan.
David antoi hyvän analyysin siitä miten USA-Venäjä ja USA-Kiina -suhteet -
voivat ottaa vaikutteita Lähi-idän tapahtumista.
Iran-tekijä on nyt hieman vahvempi.
Pitää katsoa miten se liittyy muihin maihin.
7. lokakuun tapahtumista hyötyi moni osapuoli.
Iran hyötyi niistä eniten.
Tapahtumat suistivat raiteiltaan strategisen viritelmän, -
mahdollisen sopimuksen Saudi-Arabian ja USA:n välillä.
Se olisi muuttanut USA:n Centcomin asemoitumista Persianlahdella.
Sen tehtäviä ja pelote-uhkaa vihollisia vastaan alueella.
Päävihollinen on luonnollisesti Iran, joten se hyötyi tästä.
Iranin ja Venäjän suhteet ovat vahvistuneet viime vuosina.
Samoin Iranin ja Kiinan.
Se on asettanut Iranin saranaksi supervaltojen triangelissa.
Venäjä ja Kiina ymmärtävät että vahvempi Iran on niiden hyödyksi.
Iran vie 2,5 miljoonaa öljytynnyriä päivässä Kiinaan.
Vaikka öljynvienti on pakotteiden kohteena.
Se paitsi auttaa Iranin taloutta, myös Kiinaa.
Iran auttaa Venäjää Ukrainan sodassa -
mm. drooneilla ja ohjuksilla.
Se on lähentänyt maita.
Venäjä näkee nyt intressiensä realisoituvan Lähi-idässä.
Pitää olla tietoinen siitä, että aina kun Lähi-idässä tapahtuu, -
se vaikuttaa siihen miten supervallat katsovat asioita.
Näin on ollut jo vuosikymmeniä.
Joskus suurvallat, USA, ajattelevat että Lähi-idän tilanne on tyyntynyt -
tai ei ole enää niiden prioriteetti.
Tilanne voi kuitenkin palata kummittelemaan.
Toivon että USA lisääntynyt osallisuus supistaa Kiinan sekaantumista, -
samoin Venäjän, Lähi-idässä.
Mutta Israelin täytyy voittaa Hamas, ja USA:n olla johdonmukainen -
vaikuttamisessaan.
- Kysyn ulkomaan asioita koskevasta raportista.
USA:n kansallisen turvallisuuden neuvonantaja kirjoitti sen -
pari kuukautta sitten.
Se koski Bidenin hallinnon ulkopolitiikan olemusta.
Siitä kirjoitettiin eri versioita.
Se kirjoitettiin ja julkaistiin uudestaan 7. lokakuun iskujen jälkeen.
Jake Sullivan korosti USA:n innostusta lähteä Lähi-idästä -
ja "monimutkaisempiin asioihin keskittymistä".
Miten tämä istuu Lähi-idän monimutkaiseen rakenteeseen?
- Niin kuin Ejal Hulata sanoi, jos yrität paeta Lähi-idän todellisuutta, -
se palaa puremaan sinua.
Se pakottaa sinut pitämään silmäsi auki.
Ei voi vain sanoa että USA on Obaman ajoista lähtien aikonut -
suunnata huomionsa Aasiaan.
Ja muuttaa USA:n Tyynenmeren alueen päämajan (PACOM) -
nimen Indo-Pacomiksi, ja sitä rataa.
Kysyn vierailtamme yleisen kysymyksen.
Todellisuus on juuri sellainen kuin te kuvailitte.
Miten Israel kykenisi muovailla linjan, -
jolla navigoida läpi näiden kivikkoisten aikojen?
Sanotaan vaikka seuraavan 11 kuukauden ajan, -
kunnes USA:n presidentin- ja kongressinvaalit koittavat, -
ja sisäpoliittiset ongelmat voitaisiin jättää syrjään.
- Wow. No, ensinnäkin -
se on mielenkiintoinen kysymys.
Emmin vastauksen antamista siihen, -
koska te siellä tiedätte nämä ongelmat -
ja vastauksen kysymykseen -
paremmin kuin minä.
Voin kertoa toki näkökulmani.
Israelin täytyy pitää puolensa ja jatkaa -
tavoitteidensa mukaista toimintaa ja eliminoida Hamas.
Olemme kansainvälisen näkemys- hallinnoinnin myötä nähneet -
että käynnissä on informaatiosota.
Israelin puolustusvoimien (IDF) Hamasin vastaisesta toiminnasta -
pyritään antamaan harhaanjohtavaa tietoa.
On kuitenkin niitä jotka arvostavat sitä.
Paha pitää tuhota eikä sitä pidä suvaita.
Israelin täytyy olla vahva tavoitteissaan.
Sen täytyy jatkaa tiellään eikä kiinnittää huomiota -
disinformaatioon jolla sitä yritetään saada luopumaan tavoitteista.
- Tohtori Hulata?
- Amir kysyi seuraavan 11 kuukauden linjasta -
USA:n vaaleihin saakka.
Sen aikana ei saa tapahtua dramaattisia asioita.
Niin kuin David sanoi -
Israelille on ratkaisevan tärkeää että se menestyy tässä sodassa.
Ei vain siksi että turvallisuus ja turvallisuuden tunne palautuisi -
jotta kansa pääsee takaisin koteihinsa.
Ennen kuin päästään sodan jälkeiseen päivään, pitää selvitä sitä edeltävästä.
Hamasin johtoasema Gazassa pitää tuhota.
Voitto tarvitaan myös siksi, että näemme miten muut Lähi-idän maat -
näkevät 7. lokakuuta horjuneen tasapainon sodan jälkeen.
En käyttäisi pelote-termiä, sitä käytetään turhan helposti, -
mutta sotilaallinen ryhdikkyys on tärkeä.
Israelin kyvyt, voima ja kyky torjua uhkia ja vihollisia -
on ratkaisevan tärkeää suhteiden normalisointien jatkamiselle.
Näihin asioihin kannattaa keskittyä tulevan vuoden aikana.
Sitä on vaikea erottaa kotimaan politiikasta, -
mutta tähän pitää orientoitua.
Toivon myös että hallitus tekisi sodan jälkeiset suunnitelmat.
On tärkeää että ne tehdään.
Jos meillä ei ole suunnitelmia Hamasin jälkeiselle ajalle, -
Israel saattaa joutua hallitsemaan Gazaa tavalla, -
jota se ei halua.
Etenkin tämän hallituksen on vaikea suoriutua siitä poliittisesti.
Näihin kahteen asiaan perustuen olen hyvin optimistinen -
siitä että normalisointisopimukset uudistetaan.
Jonathan puhui talouskäytävästä Intiasta Saudi-Arabian -
ja Lähi-idän kautta.
Se on toteutettavissa. Se on monen Lähi-idän maan intresseissä.
Sillä olisi hyvät seuraukset koko lännelle.
Sitä prosessia pitää jatkaa.
Mutta se ei tapahdu niin kauan kuin Gazassa soditaan.
Pitää olla konkreettinen sodan jälkeinen strategia -
jonka alueen maat hyväksyvät.
- Katsotaan tätä laajemmasta näkökulmasta.
Israel luovii Lähi-idän myrskyisillä vesillä.
Kuinka se kykenee navigoimaan USA:n rajaamislinjan puitteissa -
jota Bidenin hallinto ajaa, -
joka pyrkii liennyttämään sotaa eikä ole samaa mieltä Clausewitzin -
näkemyksen kanssa siitä että sota on politiikan jatketta.
Se keskittyy diplomaattiseen näkökulmaan lähes kaikessa.
- Presidentti Biden sanoi kuuluisan "älkää" -toteamuksensa.
Siinä on kyse rajaamisesta.
Se oli sekä Iranille, että Israelille Irania ja Hizbollahia vastaan.
Jos päädyttäisiin sotaan Hizbollahia vastaan, -
sen pitäisi perustua kansalliseen konsensukseen Israelissa.
Lokakuun 7. jälkeiset päivät olivat järkytyksen ja surun päiviä.
Oli tarve putsata Israelin maaperä -
Hamasin terroristien jäännösjoukosta.
Ei ollut mitään perusteita uskoa -
että kansa tukisi laajempaa sotaa -
ja toista rintamaa.
Armeijan johdon piti pohtia tarkkaan -
divisioonien jakamista kahden rintaman välillä.
Jos tavoite todella halutaan saavuttaa -
siihen pitää sijoittaa riittävästi voimaa.
Muuten se haaskataan -
ja päästään korkeintaan puolittaisiin saavutuksiin, -
jos edes sitäkään.
Rajaamispolitiikka oli oikea konsepti oman aikansa.
Hamasin tuhoamisen jälkeen, mikäli se onnistuu, -
siihen sisältyy myös panttivankien vapauttaminen, -
Israelin täytyy suunnata katseensa pohjoiseen.
Tilanne siellä ei saa palata enää status quo -tilaan.
- Aivan. Kenraali Deptula, -
minustakin pelote-termi on yliarvostettu.
Ainakin meidän näkökulmasta -
ja vihollisen pelotteena olemisen kannalta.
USA:n joukoilla on tietty sotilaallinen ryhti Lähi-idässä.
Silti Iranin välikädet iskevät niitä toistuvasti.
Onko realismia odottaa ettei se iskisi, -
esimerkiksi vankempien pakotteiden estämänä?
Ne pantaisiin toimeen aikaisempaa pontevammin -
ja näin saataisiin välikädet taivuteltua iskemästä USA:ta ja sen liittolaisia?
- Pelote-kysymyksestä saisi aikaan pitkän keskustelun.
Jotta pelote toimisi, -
pitäisi varmistaa että vihollinen ymmärtää -
toimintansa seuraukset, -
jos se toimisi pelotteen esittävää maata kohtaan.
Iranin pelote USA:ta vastaan on ollut tehokasta.
USA ei ole vastannut sen iskuihin aggressiivisemmin.
Iran on tehnyt yli 90 iskua sen joukkoja vastaan Lähi-idässä.
Nykyisellä USA:n hallinnolla on huoli että sen joukot vedetään liian laajalle
ympäri maailmaa.
Tämä on oire joka vain monimutkaistuu.
Se johtuu 30 vuotisesta sotilasvoiman heikkenemistä.
Niitä ei ole osattu resursoida kansallisten intressien tarpeisiin.
Samalla on haluttu vähentää laajemman sodan mahdollisuutta -
Lähi-idässä.
Tämä on mielestäni käynnissä -
ja tämän pitää muuttua.
Iranin välikädet -
ovat selkeästi Iranin jatketta, -
joten välikäsi-termi on turhan heikko ilmaisu.
Niille pitäisi antaa kunnon isku, -
jotta ne ymmärtäisivät että USA on tosissaan.
Irakissa on alueita -
jotka ovat etutukikohtia Iranin toiminnalle.
Se iskee näiltä alueilta käsin.
Iranin huomion saisi sillä, että nuo välikädet eliminoitaisiin.
Mutta jälleen kerran diplomaatit pääsevät pelaaman peliään, -
"millaiset seuraukset siitä Irakille koituukaan" jne.
Vaikeita päätöksiä pitää tehdä. Kukaan ei sanonut sen olevan helppoa
- Ehdottomasti. Tohtori Hulata, sinun kantasi tähän.
Myös Punaisestamerestä: -
Iranin välikäsi, Jemenin huthien Ansar-allah -
on aktiivisesti tukkinut Bab el-Mandebin salmea.
Se teki juuri iskun norjalaista kemikaalialusta vastaan.
Se seilasi salmen kautta.
Israel ryhtyi sotaan kun viimeksi tapahtui tällaista.
Viimeksi kun tällaista tapahtui Hormuzinsalmessa, -
suoritettiin operaatio Rukoilijasirkka vuonna 1988.
Puolet Iranin laivastosta upotettiin.
Miten on mahdollista -
että USA ja muut maailmanvallat eivät käsittele yhtä päättäväisesti -
tätä uhkaa merikuljetuksille?
- Punaisenmeren merikuljetusten lisäksi pitää tarkastella -
Libanonin tapahtumia.
Punaisellamerellä aiheutetaan häiriöitä kansainvälisille merikuljetuksille.
Huthit sanovat että se johtuu Israelista.
Sen ei pitäisi merkitä mitään kansainväliselle yhteisölle -
koska iskut tapahtuvat ulkomerellä.
Silloin kansainvälisten rakenteiden pitäisi käynnistyä -
ja estää nämä iskut.
Aivan samalla tavoin kuin Somalian merirosvot torjuttiin.
Alusten kohdemaiden ei odotettu suojelevan niitä.
Se ei ollut myöskään omistajatahojen vastuulla.
Kyse oli kansainvälisestä yhteistyöstä -
ja sitä ei nähdä nyt.
Israelin täytyy hoitaa asia itsekseen Bab el-Mandebissa.
Se vaatisi paljon isomman laivaston kuin mitä meillä on.
Mutta saatamme joutua tilanteeseen jossa ei ole vaihtoehtoa.
Libanonissa on hyvin samanlainen tilanne.
YK:n turvallisuusneuvoston päätöslauselma 1701 vuodelta 2006 -
asetettiin jotta Hizbollah ei pääsisi pohjoiselle raja-alueelle -
ja lähemmäksi pohjoisia yhteisöjämme.
Tätä on täydellisesti rikottu.
Hizbollah ei koskaan noudattanut sitä.
Eikä YK:n UNIFIL ole pakottanut sitä.
Israel on pitänyt asiaa esillä, mutta se ei luota YK:n instituutioihin.
Nyt, 7. lokakuun jälkeen, Israel ei voi odottaa enää -
että Hizbollah provosoi ja tekee yllätyshyökkäyksen -
pohjoisessa kuten Hamas teki etelässä.
Kuinka pitkään Israelin pitäisi odottaa että YK panee toimeen 1701:n?
Sen piti estää sota Libanonissa.
Rauhanturvaajat alueella ei riitä. Tarvitaan enemmän.
Jos mitään ei tapahdu, Israelin pitää tehdä ennakoiva isku -
jotta samanlaista ei tapahdu pohjoisille yhteisöillemme.
Näitä ongelmia on vähintään kaksi, mutta on useampiakin.
Israeliin ei suoraan vaikuta Syyrian ja Irakin tapahtumat, -
niissä on kyse enemmän USA:n voimasuojasta omille.
Iranin välikädet Jemenissä, Libanonissa, -
myös Irakissa ja Syyriassa ilmentävät sitä miten Iran operoi niitä.
Israel joutuu luultavasti taistelemaan yksin niitä vastaan.
Omalla ajallamme, ei kerralla vaan yksitellen.
Ellei kansainvälinen yhteisö astu kuvaan ja tee työtään.
David puhui hallinnoista ja niiden linjoista.
Minulla on kansallisen turvallisuuden neuvonantajan näkökulma.
Meillä on erimielisyytemme USA:n kanssa Iranista ja voimankäytöstä.
Sotilaallinen vaihtoehto on tärkeä "pelotteen" saavuttamisessa.
Kansainvälisellä yhteisöllä on paljon työtä edessä.
Mitä vähemmän se tekee, sitä enemmän Israel joutuu tekemään.
- Meidän pitää kutsua teidät uudelleen keskustelemaan.
Aikamme on lopussa. Herra Oren?
- Tässä on nähtävissä ironiaa: heikon voima.
Libanon on kaiken aikaa konkurssin partaalla.
Gazan väestö on vaikeassa tilanteessa.
Ja voimakasta Israelia pidätellään.
- Totta. Jokainen vaikeuksissa oleva Lähi-idän maa -
on Iranin kontrolloima tällä hetkellä.
Mutta tässä kaikki tällä erää.
Kiitos kenraali Deptula, tohtori Hulata ja herra Oren.
Kiitos myös katsojillemme. Shalom Jerusalemista.
Suomennos: Markus Nurmesniemi
Lisää TV7:n tuotantoa löydät sivuilta: -
tv7.fi ja tv7israelnews.com