Shalom ja tervetuloa!
Kahdeksan vuotta sitten Yhdysvallat ja Iran ja viisi muuta maata -
sopivat Iranin ydinohjelman väliaikaisesta keskeyttämisestä -
vastineeksi pakotteista luopumisesta.
Nyt näyttää siltä, että uusi ydinsopimus on viimeistä silausta vaille valmis.
Tilanne ja osapuolet eivät v. 2015 jääneet polkemaan paikallaan.
Trumpin hallinto irrotti Yhdysvallat JCPOA:sta, -
ja Iran vastasi kasvattamalla rikastetun uraanin varastojaan -
ja häiritsemällä IAEA:n tarkkailua.
Miten elinkelpoinen ja sitova korvaava sopimus on?
Jäädytetäänkö tämänhetkinen tilanne vai puretaanko se?
Ja virallisten yksityiskohtien selvittyä onko sopimuksella kansan tukea?
Näitä kysymyksiä ovat pohtimassa tänään -
New Yorkista tohtori Olli Heinonen, IAEA:n entinen varapääsihteeri -
ja Washington D.C.:n Stimson Center -ajatushautomon arvostettu tutkija.
Ja Washingtonista prikaatinkomentaja evp Mark Kimmitt, -
entinen USA:n poliittis-sotilaallisten asioiden apulaisulkoministeri.
Ja studiossa kanssani TV7:n toimittaja Amir Oren.
Esittelisittekö yleisesti järjestelyn, jota ei toistaiseksi ole julkistettu?
Nyt jo tiedetään, ettei sitä noudateta tai hyväksytä kokonaisuudessaan.
Se kuitenkin näyttää tässä vaiheessa olevan -
mahdollisesti keino lykätä väistämätöntä -
eli ongelman juurisyyn käsittelemistä.
Viittasitte siihen, miten sopimus otetaan vastaan kotimaassa.
Itse asiassa on kolme kotimaata.
Amerikkalainen kotinäyttämö, iranilainen kotinäyttämö, -
ja totta kai, olemme täällä lähellä kotia, israelilainen kotinäyttämö.
Täällä on tapahtunut taktinen muutos.
Pääministeri Netanjahulle on tietenkin kerrottu pääpiirteittäin, -
mitä sopimuksia ikinä onkin kehitteillä.
Hän on ollut aiempaa vaitonaisempi.
Kenties ulkoministeri Blinkenin Saudi-Arabian vierailun seurauksena -
sopimus voi olla osa alueellista järjestelyä.
Siinä kenties Israel myöntyy siihen, -
mitä tahansa Yhdysvaltojen ja Iranin välillä tapahtuukin.
Vastineeksi Israelin ja Saudi-Arabian suhteet normalisoidaan.
Sen osana voi olla myös esimerkiksi saudien ydinohjelma -
ja Israelin toimet palestiinalaisten hyväksi.
Kyseessä on monitahoisempi asia kuin vain sopimus.
Presidentti Biden ei ole vielä puhunut siitä.
Mutta korkein johtaja Khamenei sanoi tukevansa sitä, -
mihin neuvottelutulokseen ikinä hänen neuvottelijansa päätyvät.
Totta kai hänellä oli useita ehtoja.
Näyttää kuitenkin siltä, että jotain syntyy luultavasti pian.
Sen täytyy sopia yhteen -
myös Yhdysvaltojen vuoden 2024 presidentinvaalien kanssa, -
ja myös Israelin ja Iranin johtajien täytyy saada kansa sen taakse.
Kenraali Kimmitt, yritetäänkö tässä lievittää alueellisia jännitteitä?
Vai yritetäänkö tällä konkreettisesti korjata pääongelma, -
Iranin jatkuva pyrkimys kasvattaa ydinkapasiteettiaan -
mahdollisesti pisteeseen, josta ei ole enää paluuta?
Olen tällä hetkellä täysin hämmentynyt siitä, mitä on tekeillä.
En pysty uskomaan, että syntyisi sopimus, -
jonka molemmat voivat tunnustaa.
Toisin kuin Amir en usko, -
että tällä on vaikutusta tuleviin presidentinvaaleihin.
Suoraan sanottuna, jos Israel ei tue sopimusta, -
presidentti Biden astuu poliittiseen pommiin -
eli siihen, että Yhdysvallat on perinteisesti tukenut Israelia.
En myöskään ymmärrä käytännön yksityiskohtia, -
miten sopimus todennetaan ja toimeenpannaan.
Meidän, jotka seuraamme tilannetta, -
on vain odotettava, mikä tämä sopimus on -
ja miten Biden saa kansan vakuuttuneeksi siitä.
Siitä tulee vaikeaa.
Haluaisin kysyä teiltä, tohtori Heinonen, -
kykeneekö tällainen järjestely huolimatta sen erilaisista ehdoista -
estämään Irania jatkamasta pyrkimyksiään -
suljettujen ovien takana?
Epäilen. Pohditaanpa teknisiä ja materiaalisia valmiuksia.
Sopimus, jos se on sellainen kuin siitä on kerrottu, -
vakiinnuttaa Iranin ydinohjelman tilanteeseen, -
jossa se voi tuottaa 60-prosenttista uraania.
Sopimus ei velvoita vähentämään sentrifugien määrää eikä varastoja.
Ja vaikka hankkiudutaan eroon 60-prosenttisesta uraanista, -
jäljelle jää 20-prosenttinen uraani.
Iranilla on 30 000 sentrifugia. Niistä ehkä kolmasosa ei ole käytössä.
Otetaanpa nyt olemassa oleva materiaali -
ja muunnetaan se noin 600:lla kehittyneellä IR 6 -sentrifugilla -
korkearikasteiseksi uraaniheksafluoridiksi.
Riittävä taso ensimmäiseen aseeseen saavutetaan 10 päivässä, -
toiseen aseeseen siitä 10 päivässä ja kolmanteen siitä 10 päivässä.
Sitten tarvitaan vielä uraanimetallikomponentteja.
Kussakin tapauksessa siihen menee noin 30 päivää.
Eli 10 päivää ja 30 päivää ja toiset 30 päivää, -
niin alle 100 päivässä sillä on ydinase- komponentit kolmeen aseeseen.
Jos palataan historiaan ja Manhattan-projektiin, -
toukokuussa 1945 Yhdysvalloilla oli kaikki valmiina -
Hiroshiman pommia varten uraania lukuun ottamatta.
Sillä ei ollut korkearikasteista uraania riittävästi. Se saatiin kesäkuussa.
Se lähetettiin Tyynelle valtamerelle heinäkuun lopussa -
ja käytettiin elokuun alussa.
Yksikään maa ei saata uraaniheksafluoridia -
tai uraanimetallikomponentteja valmiiksi -
ja vasta sitten ala ajatella, miten siitä saadaan ase.
Suunnitelma on jo valmis.
Tämä on nykyisen verifikaatiojärjestelmän heikkous.
Tarkastukset on jätetty tekemättä vuoden 2003 jälkeen.
Ei tiedetä, mitä AMAD-ohjelma ja ihmiset tekivät vuoden 2003 jälkeen.
Se on minusta asian ydin.
On suunnattoman suuri riski suostua siihen, -
että Iran saa jatkaa 60-prosenttista rikastusta -
kaikilla sillä olevilla sentrifugeilla.
Sillä on myös tuntematon määrä asentamattomia sentrifugeja.
Ja pidetään mielessä, että vuonna 2010 Ali Salehi sanoi, -
että he ovat harkinneet kymmentä uutta uraaninrikastuslaitosta.
Riskejä on siis paljon. Jos Bidenin hallinto suostuu tähän, -
sen julkaista täydellinen riskiarvio siitä, -
että tämä on tarpeen rauhalle, Yhdysvalloissa ja Lähi-idässä.
Iranilainen pyssymies tässä lännenelokuvassa -
kävelee saluunaan käsi aseenkotelollaan.
Kukaan ei tiedä, onko hänellä kovat piipussa -
vai onko ase ladattu lainkaan.
Ja hän vaatii saluunanpitäjältä -
vielä muutaman dollarin lisää.
Voit valita summan käsikirjoituksen mukaan.
Baarin vieressä seisova šeriffi -
on pyssymiestä valmiimpi ampumaan, -
mutta hänellä ei ole oikeutusta, -
ellei pyssymies tee elettä kohti asetta.
Ja luultavasti šeriffi haluaisi, että tilanne pysyy rauhallisena, -
ja hän haluaa maksaa iranilaiselle.
Ei siinä mitään, mutta vieressä seisoo myös israelilainen, -
joka ei ota mitään riskiä.
Meillä oli täällä viime perjantaina kaksi kenraalia, -
jotka puhuivat mahdollisesta monialaisesta sodasta.
Pääsyyllinen siinä olisi tietysti Iran.
Toinen kenraaleista toi esiin, -
että amerikkalaiset estävät Israelia toimimasta Irania -
ja myös sen välikäsiä vastaan, jotta vältytään monialaiselta sodalta.
Se herättää uuden kysymyksen.
Kenraali Kimmitt, mikä on vaihtoehto, -
kun Yhdysvaltain nykyhallinto ei osoita johtajuutta tai tahtoa toimia.
Ja niin kauan kuin Washingtonissa ei kukaan ota vastuuta -
tämän ongelman hoitamisesta, -
asiat näyttävät menevän koko ajan huonompaan suuntaan.
Jos jatkan Amirin vertausta, -
parasta olisi, jos šeriffillä olisi jo ase kädessä -
ja kohti osoitettuna, kun pahis kävelee saluunaan.
Hän osoittaa selvää ja uskottavaa valmiutta ja pelotetta, -
jolla varmistetaan, ettei pahis vedä asetta.
Haluaisin vielä, että apulaisšeriffi toisessa kerroksessa -
tähtää pahista haulikolla siltä varalta, että šeriffi ampuu ohi.
Minusta tässä ei pidä vain istua ja odottaa, -
vaan kohteen pitää olla tähtäimessä.
Tarkoitan sillä selviä ja uskottavia säännöllisiä sotilasharjoituksia, -
joilla osoitetaan Iranille, ettei ole ainoastaan suorituskykyä -
vaan myös valmius käyttää sotilaallista voimaa, -
jotta Irania estetään kehittämästä ydinasetta.
Se on Joe Bidenin politiikka.
Meidän on varmistettava, että iranilaiset ymmärtävät sen.
Erikoista kyllä, Ukrainakin saattaa liittyä tähän.
Putin ei selvästikään uskonut, että Bidenin hallinnosta on taistelemaan.
Putin koki yllätyksen.
Minusta iranilaisten kannattaisi oppia tästä, -
että amerikkalaisista on taistelemaan -
ja että kyse ei ole vain paperitiikeristä.
Yhdysvalloilla on selvä ja uskottava suorituskyky, -
jolla voidaan lamauttaa ja jopa tuhota Iranin ydinohjelma joksikin aikaa.
Varasuunnitelmat on jo tehty. Kyse on vain siitä, otetaanko ne käyttöön.
Tohtori Heinonen, kysymys teille.
Mainitsitte analyysinne viimeisessä virkkeessä, -
että Yhdysvaltain kumppaneille alueella pitäisi esitellä riskiarvio.
Millaisen riskiarvion itse näette tämänhetkisessä tilanteessa -
sen perusteella, mitä yleisesti tiedetään -
uraanin rikastamisen tasosta Iranissa -
ja Iranin etenemisestä mahdollisesti kohti ydinasetta?
Näen kolme aluetta, joilla asiat kaipaavat selitystä.
Ensimmäinen on arvio siitä, milloin ydinaseohjelma lakkautettiin.
Millä todennäköisyydellä se on jatkunut salassa?
Ja jos se on jatkunut, miten pitkälle?
Kansallisen tiedusteluarvion mukaan siellä tapahtui jotain vuonna 2007.
IAEA sai selville vuonna 2015, että toiminta jatkui vuoteen 2009.
Mitä ydinaseohjelman poissaolosta todella tiedetään? Se on ensimmäinen.
Toinen liittyy laitoksiin, uusiin laitoksiin.
Onko laitoksia rakennettu lisää?
Mitä kymmentä laitosta Salehi tarkoitti?
Mitä niissä on tehty? Ovatko ne vain tunneleita?
Vai ovatko ne vain vuoria ja kallioita, joissa ei ole louhittu mitään?
Tässä tarvitaan perinpohjaista tarkastusta ja arviota, -
mitä siellä on tehty.
Kolmantena tulevat kuljetukseen käytettävät ohjukset -
ja Shahab-3-ohjuksen jälkeinen kehitys.
Nyt Iranilla on erilaisia, paljon voimakkaampia ohjuksia, -
joista osa käyttää jopa kiinteää polttoainetta.
Niiden kantomatka on jopa 2 000 kilometriä.
Mikä on niiden tilanne? Onko niitä muunneltu ydinkärkiä varten?
Haluan vain huomauttaa, -
että Iranin ilma- ja avaruusvoimien ohjelman johtaja -
työskenteli AMAD-ohjelmassa Shahab-3-ohjuksen parissa.
Ja lopuksi täytyy tarkastella IAEA:n ydinmateriaalivalvontamallia.
Minusta se ei ole hyvä, ikävä todeta.
Kun luen raporttia, esitän yksinkertaisen kysymyksen.
Kykeneekö IAEA tekemään itsenäisen johtopäätöksen -
Iranin ydinmateriaalivarastoista?
Miksi sanon niin? JCPOA-raportissa sanotaan, -
että siinä luotetaan pitkälti Iranin antamiin lukuihin.
Se ei ole verifikaatiota.
Toki voi tarkastaa yhdenmukaisuuksia sekä tulevia ja poistuvia sylintereitä.
IAEA tarvitsee kuitenkin määrällistä itsenäistä verifiointia.
Ja viimeinen kohta tässä yhtälössä on se, -
että IAEA:n valvonnassa on ollut sekaannusta esimerkiksi Natanzissa.
Behrouz Kamalvandi sanoi virheellisesti viikko sitten, -
että IAEA:lla on kameroita Natanzissa.
Sitten hän sanoi tarkoittaneensakin Isfahania.
Olen hieman yllättynyt siitä, jos Natanzissa ei ole IAEA:n kameroita, -
sillä se oli aiemmin osa ydinmateriaalivalvontamallia.
Kolmas puute on se, että IAEA on arvioinut, -
ettei sillä ole pääsyä päivittäin Natanziin eikä nähtävästi Fordoon.
Sen tulisi myös sanoa, pystyykö se tekemään itsenäisesti -
lyhyellä varoitusajalla ennalta ilmoittamattomia tarkastuksia -
kaikissa maissa, joissa rikastetaan uraania.
Ovatko ne sallittuja? Kyllä vai ei. Ja montako niitä tehdään?
Nämä ovat mielestäni tärkeitä muuttujia, -
joilla vakuuttaa meidät siitä, että kaikki on hallinnassa -
ja että jos on puutteita ja niihin liittyviä riskejä, niitä pienennetään.
Herra Oren, esitän kysymyksen, joka voi olla epätavanomainen.
Ennen vuoden 2015 ydinsopimusta ja JCPOA-toimintasuunnitelmaa -
Yhdysvaltojen onnistui vakuuttaa myös kiinalaiset.
Kokouksessa, joka on mielessäni, oli mukana myös israelilaisia.
Tässä tilanteessa nähtiin myös se historiallinen seikka, -
että Kiina ei jättänyt äänestämättä, -
kun JCPOA:sta ja sen päätöslauselmasta äänestettiin.
Se jopa äänesti päätöslauselman puolesta, -
samoin aiempien päätöslauselmien, joilla Irania painostettiin.
Nyt kiinalaiset ovat investoineet voimakkaasti Lähi-itään, -
erityisesti Iraniin.
Kiinalla on siellä merkittäviä pitkän ajan investointeja, -
samoin Saudi-Arabiassa ja muualla -
huolimatta strategisesta kilpailusta Yhdysvaltojen kanssa.
Voisiko Kiina lähteä mukaan auttamaan Yhdysvaltoja -
monialaisen sodan estämisessä?
Sehän voi tarkoittaa nykyhallinnon loppua -
ja Iranin tuhoutumista tavalla, -
joka tekee kaikista investoinneista tyhjiä.
Sait minut vakuuttuneeksi. Jos olisin päättäjä Teheranissa, antaisin periksi -
äskeisen kysymyksen jälkeen.
Jos tarkastelee järkevästi ja analyyttisesti, -
kaikki haluavat alueelle vakautta. Sitä haluaa Kiina -
energian, kaupan ja monen muun syyn takia.
Venäläiset haluaisivat vakautta -
vastoin vanhaa neuvostotoivetta, -
jossa vesiä yritetään sakeuttaa kaikkialla.
Ongelmana on, jos palataan vanhaan Luota, mutta varmista -sanontaan, -
että iranilaisiin ei voi ikinä luottaa, ja varmistaminenkin on mahdotonta, -
ellei sitten Israelin tai USA:n tiedustelu tai niiden yhdistelmä -
pysty ujuttautumaan sekä Khamenein sisäpiiriin -
että Iranin ydinohjelman teknisiin toimintoihin.
Ja jos ne tietävät tarkasti, mitä siellä tapahtuu, -
mistä ei tietenkään hiiskuta julkisuuteen, -
vain silloin voidaan tietää, ovatko ne varmoja vai eivät.
Mutta sitä ei voi katsoa vain järkiperusteisesti, -
että eivät he halua itsemurhaa eivätkä he ole kamikazeja -
ja mikä järkevä hallinto -
haluaisi vaarantaa oman selviytymisensä -
ja kansan selviytymisen. Mutta heihin ei voi luottaa.
Iraniin luottaminen sen pohjalta, mitä on nähty, on iso kysymysmerkki.
Mutta amerikkalaisille asiassa on muutakin.
Kenraali Kimmitt tietää sen paremmin kuin me muut.
Asiassa on monia haasteita ja maailmanlaajuinen vastuu.
Ja lisäksi, jos Israel hyökkää Iraniin, -
amerikkalaisjoukot Lähi-idässä ja USA:n ystävät ja liittolaiset -
saattavat kärsiä seurauksista.
Bidenin yhtä hyvin kuin kenen tahansa presidentin ja kongressin -
täytyy ottaa huomioon tällaiset jälkiseuraukset.
Mutta jos Israel uskoo, että sen olemassaolo on uhattuna, -
kaikki muut näkökohdat lentävät ulos ikkunasta.
Mutta Yhdysvaltain joukkojen siirrot Syyriassa ja muualla -
osoittavat Yhdysvaltojen muuttavan vaihdetta.
Niin, mutta Qatarissa, Bahrainissa ja muualla.
Kenraali Kimmitt, tahtoisin kuulla näkemyksenne.
Yhdysvaltain nykyhallinto on saattanut oppia -
edellisestä tapauksesta kiinalaisten ja pohjoiskorealaisten osalta.
Onko mielestänne mahdollista, -
että nykyinen tai tuleva hallinto harkitsee yhteistyötä Kiinan kanssa -
Iraniin liittyvien jännitteiden lievittämisessä?
Ei ainakaan tällä hetkellä, -
vaikka ulkoministeri Blinken Amerikkaan palattuaan sanoi, -
että Kiinan kanssa vallitsee rauha aikanamme.
Minusta meillä on yhä huomattavia, vakavia -
ja tällä hetkellä ylitsepääsemättömiä erimielisyyksiä Kiinan kanssa.
Yhdysvaltojen kongressi olisi hyvin huolissaan, -
jos tekisimme yhteistyötä kiinalaisten kanssa, -
jotta voisimme neuvotella iranilaisten kanssa jännitteiden lievittämisestä.
Kun kertoo murtoluvuilla, saadaan pienempi luku.
Yhteistyö kiinalaisten kanssa ja kiinalaisten kautta -
olisi ehdottomasti haitallista pyrkimyksillemme.
Tohtori Heinonen, miten näette tilanteen?
Mitä jos Kiinalla ja jopa Venäjällä -
olisi asiassa aiempaa enemmän vaikutusvaltaa?
Venäjänhän onnistui vapauttaa iranilaiset -
erään selvityksen yhdestä asiakohdasta.
Voisiko niistä olla hyötyä jossain tilanteessa, -
jossa iranilaiset voisivat vähentää rikastamista?
Kuten herra Oren mainitsi aiemmin, -
korkein johtaja ajatolla Ali Khamenei on sanonut, -
että kaikki kelpaa, kunhan infrastruktuuriin ei kosketa.
Nähtävästi infrastruktuuri pysyy, jos ymmärrän neuvotteluista oikein.
Iran voi käyttää sitä sitten uhkana tavoitteidensa saavuttamisessa, -
että ellei se ole tyytyväinen, se voi nostaa rikastustasoa -
ydinsulkusopimukseen nojaten.
Mutta minusta on pidemmän päälle myös Kiinan ja Venäjän intresseissä, -
että Lähi-itä on nykyistä rauhallisempi.
Etenkään kiinalaiset eivät halua tilannetta, -
jossa öljyn hinta kohoaa pilviin.
Kiina on hyvin riippuvainen tuontienergiasta ja -öljystä.
Minusta tämä on vastaus kiinalaisten ja joidenkin investointien osalta.
Venäjällä intressit ovat kenties kiireellisimmissä asioissa -
Ukrainan, Syyrian ja muiden tilanteiden takia.
Mutta odotetaan muutama kuukausi -
ja katsotaan, miten Putin pärjää ja tarvitseeko hän apua.
Ohjelman loppu häämöttää. Pyydän jokaiselta loppuarviota -
ja katsausta lähitulevaisuuteen. Aloitetaan kenraalista.
Olen enemmän ymmälläni nyt kuin keskustelumme alussa.
En pidä Irania kumppanina, johon voimme luottaa neuvotteluissa.
Se ei ole valmis sallimaan sellaista valvontaa ja verifiointia, -
joka riittäisi poistamaan huolet, joita meillä on sen ydinohjelmasta.
Luulen Iranin uskovan, -
että sen kannattaa seurata Pohjois-Korean mallia: -
"Puhu, puhu. Kehitä, kehitä ja sitten posauta."
Kun se on todellisuutta, voi aloittaa uudet neuvottelut -
taikka uudet diplomaattisuhteet maailmassa ydinasevaltiona.
Tohtori Heinonen.
Olen kuta kuinkin samaa mieltä. Lisään vain yhden huomion.
Iranilla on nyt tehokas työkalu -
rikastamisessa ja lyhyemmässä valmistusajassa.
He luultavasti pitävät sitä vipuvoimana neuvotteluissa.
Silloin kysymys on siitä, mitkä ovat muiden heikkoudet, -
kuten Kiinalla energia ja investoinnit ja Venäjällä sen muut pyrkimykset.
Ehkä ratkaisu on olemassa, mutta vaaditaan toisenlaista diplomatiaa.
Ei riitä, että neuvotellaan välittäjien kautta -
joistakin pienistä sopimuksista, joista ei tiedä, mitä lopulta saa.
On nostettava kaikki osaset pöydälle ja ajateltava kunnolla.
Iran on käytännössä ydinaseen kynnyksellä.
Mikä erottaa kynnyksen siitä isosta huoneesta, -
jossa mahtimaat kokoontuvat? Raha.
Biden haluaa pystyttää rahasta ja pakotehelpotuksista tehdyn seinän -
vakuuttaakseen Iranin siitä, ettei kynnystä kannata ylittää.
Onnistuuko se? Voimme vain arvailla.
Siihen voisi lisätä vielä yhden muuttujan, vaalit.
Biden haluaa esiintyä amerikkalaisten edessä voimakkaana johtajana.
Iranin kysymys on yksi hänen epäonnistumisistaan.
Joten Jumala kuningatarta auttakoon. - Ja kuningastakin.
Kiitos, kenraali Kimmitt, tohtori Heinonen ja herra Oren.
Kiitos myös katsojille. Ensi kertaan! Shalom!
Suomennos: Marianne Tenetz