Studio Jerusalem
Shalom och välkommen till Studio Jerusalem.
Att Recep Tayyip Erdoğan vann sitt andra presidentval i Turkiet -
varken överraskade eller var någon jordskredsseger.
Segern var väntad, även om nästan hälften av av väljarna var missnöjda.
De röstade på oppositionen. Nu har Erdoğan fått nytt mandat -
men måste hantera inflationen och landets internationella relationer.
I vilken riktning tänker han styra Turkiet -
då han är på väg att inleda en ny era efter mer än 25 år vid makten?
För att se på frågan och förstå Turkiet efter Erdoğans omval -
välkomnar vi dr Hay Eitan Cohen Yanarocak, forskare vid Tel Avivs -
universitet Moshe Dayan Centre vid Tel Avivs universitet -
och Institutet för strategi och säkerhet i Jerusalem.
- Tack för att jag fick komma. - Från Turkiet välkomnar vi även -
herr Ömer Özkizilcik, utrikes- politisk- och säkerhetsanalytiker.
- Tack för att jag fick komma. - Samt Amir Oren, vår chefredaktör, -
programledare för "Från vaktpostens horisont", "Stormakternas spel" mm.
Amir, ge oss en översikt i dagens ämne.
- De turkiska väljarna har gjort sitt val och måste leva med följderna.
Uppenbarligen finns det svårigheter på hemmaplan.
För Erdoğans främsta prioritet och plikt är att ta hand om sitt folk.
Turkiet är ett tätbefolkat och viktigt land mellan Asien och Europa.
Men både vi och andra utländska observatörer är mer intresserade -
av vad som händer med landets nationella säkerhet och utrikespolitik.
Nu då Erdoğan har makten behöver han inte längre vara så krigisk -
som han var under valkampanjen. I själva verket under två kampanjer.
Första valomgången och sedan följande två veckor före den andra.
Nu kan han vara mer moderat mot Turkiets invandrare. Vilket han -
såklart inte kommer att vara mot den kurdiska terrororganisationen PKK.
Men han kan ingå någon sorts interimsavtal med Syrien.
Eller kanske med ryssarna i Syrien. Han kommer att vara mer öppen -
för en utvidgning av Nato och svenskt medlemskap.
Och det som intresserar oss mest är om de varmare relationer -
han inledde med Israel, som började för mer än två år sedan -
under Bennett-Lapidregeringen och som ännu pågår under Netanjahu -
kommer att nå en högre nivå.
- Azerbajdzjans vice utrikesminister besökte Israel för några veckor sedan.
Han deltog i Herzliya-konferensen vid institutet för politik och strategi -
vid Reichmann-universitetet. Han betonade att Turkiet -
är hans lands närmaste allierade. Erdoğan, sade han, är en strategisk -
tänkare som förstår långsiktig strategi och mervärdet med Israel-relationen.
Men vad gäller detta val verkar Erdoğan vara mycket illa omtyckt.
Han har suttit vid makten länge.
En hel generation har såklart inte haft någon annan ledare.
Dr Yanarocak, jag har sett på Erdoğans ordval efter valsegern.
Enligt de översättningar jag fått från Turkiet har han ignorerat debatterna -
och konflikterna om valet och talar om enande nationella mål och drömmar.
Vilka är dessa nationella drömmar och mål just nu?
- Jag håller inte riktigt med dig om att han försökte ena samhället.
Han sade i början av sitt tal att hans parti är fritt från HBTQ-samhället.
Han attackerade också andra partier på ett högst nedsättande sätt.
Han anklagade dem för att ha kopplingar till hbtq-samhället.
Detta är oacceptabelt om avsikten är att omfamna hela folket -
efter en så polariserande och splittrande valrörelse.
Jag tror inte detta hjälper honom att samla folket runt flaggan -
efter en sådan kampanj. Erdoğans regering lanserade ett antal projekt.
Som vi alla såg betonade han flera gånger under sin valkampanj -
behovet av att Turkiet uppnår energioberoende.
Han sade att Turkiet hade upptäckt nya naturgasreserver i Svarta havet.
Dessutom har vi sett nya turkiska stridsflygplan.
Låt oss inte glömma det turkiska kontroversiella bilmärket "Togg".
Vi såg en flod av projekt under valkampanjen.
Men jag tror inte Erdoğans väljare röstade på honom pga dessa projekt.
Jag tror att de stöder presidenten som man stöder ett fotbollslag.
De är lojala mot honom. Jag tror inte den här sortens grandiosa projekt -
gjorde någon skillnad. Jag vill även tillägga ytterligare en viktig faktor.
Många turkar avstår från att säga så eftersom det inte är politiskt korrekt.
Men att herr Kemal Kılıçdaroğlu tillhör den religiösa shiaalevismen -
tror jag spelade en avgörande roll i valet för vill man vara vinnarpartiet -
i dessa val måste man stjäla röster från det andra lägret.
Jag tror ärligt talat inte att en alevitisk president eller kandidat -
skulle kunna stjäla röster från t.ex. de centralanatoliska provinserna.
Eller från östra Anatolien. Många turkar idag är ju liberaler.
De är civiliserade, liberala människor i landets västra delar och de röstar.
Ändå är de flesta oförmögna att ändra sitt sätt att tänka.
Det är därför vi på universiteten undervisar i Mellanösterns historia.
Man kan inte bortse från begrepp som sunniter, shiiter och aleviter -
då man analyserar dagens politik. De bör också tas med i beräkningen.
- Jag har ett par saker att säga om detta. Erdoğan sade i sitt tal om -
de hbtq-värderingar EU och USA försöker sprida dem i hela världen -
varken är förenliga med det turkiska samhället historiskt sett eller med -
islamiska partiet än mindre med något islamistiskt eller kristet parti i väst.
Att de grupper som omfattar dessa värderingar ljuger för sig själva -
och sina väljare eftersom de inte är vad de säger sig tro på.
Sedan angående de liberala värderingarna.
Jag är inte så säker på om denna upplysning har med liberalism och -
turkiska utbildningssystem att göra. Men det ämnet bör diskuteras separat.
Herr Özkizilcik, jag såg att du log ibland. Jag vill höra din åsikt här.
Jag är säker på att de andra också är intresserade av dem.
- Låt mig börja med alevismen och Kemal Kılıçdaroğlu. Först några fakta.
Den tidigare sunnikandidaten fick mycket färre röster än Kılıçdaroğlu.
Den före honom var också sunni- muslim. Han fick också färre röster.
Så i procent räknat fick Kılıçdaroğlu nästan hälften av de turkiska rösterna.
Detta hade inte varit möjligt om folk varit emot hans alevitiska bakgrund.
Jag har inte heller hört Erdoğan eller hans regering betona -
Kılıçdaroğlus alevitiska bakgrund. Den betonade han tvärtom själv.
Detta hjälpte honom även i viss utsträckning.
Att vissa inte röstade på Kılıçdaroğlu berodde på olika orsaker.
Främst på grund av republikanska folkpartiets (CHP) allians -
med det prokurdiska PKK:s gröna vänster.
Detta är främsta skälet till att Kılıçdaroğlu inte fick stöd i Yozgat.
För det andra finns en del intressant dynamik i valresultatet.
AKP-partiet fick 35 % av rösterna -
medan dess ledare Erdoğan fick mer än hälften av rösterna.
Detta återspeglar folkets missnöje med Erdoğans linje.
De stödde inte längre Erdoğans parti på samma sätt som tidigare.
Enbart AKP brukade få 49 % av rösterna. Siffran har minskat enormt.
Men Erdoğan behöll å andra sidan sin popularitet.
Han lyckades passera 50-procentsgränsen vilket jag tror -
beror på att oppositionen inte kunde vara ett verkligt alternativ.
Detta är inte så mycket en fråga om någon fanatism hos vissa fanatiker -
även om sådana finns. AKP fick 35 %, Republikanska folkpartiet (CHP) 25 %.
Ett prokurdiskt parti fick 8-9 %. Dessa siffror förändrades inte.
Men de som röstar på mitten kommer att avgöra Turkiets framtid.
Oppositionen lyckades inte övertyga dessa människor.
Människor i jordbävningszonerna stödde Erdoğan ännu mer -
i andra valomgången än i första. Detta eftersom oppositionen, -
medan dessa försökte överleva och hade en oviss framtid -
bråkade oppositionen internt om vem de skulle ha som presidentkandidat.
De glömde jordbävningsoffren, medan Erdoğan tillkännagav -
bosättningsprojekt i jordbävningszonerna.
I första och andra valomgången såg vi också hur oppositionens anhängare -
häftigt kritiserade folkets röstningsbeteende.
De sade att de hade avbrutit sitt stöd till förmån för jordbävningsoffren.
Denna politiska smutskastnings- kampanj mot dessa människor -
ökade Erdogans popularitet ännu mer.
Så nu är det dags för turkiska oppositionen att rannsaka sig själv.
För efter 21 år vid makten, med corona, kriget i Ukraina, -
den ekonomiska situationen i Turkiet, och landets generationsväxlingar -
har vi nu 5 miljoner nya väljare i landet.
Kan oppositionen då inte vinna ett val är nog huvudproblemet oppositionen.
De hade två andra kandidater som nog hade gjort bättre ifrån sig -
än Kılıçdaroğlu. Men turkiska oppositionen lyfte inte fram dem.
Därför kom valet att handla om oppositionens misstag och brister.
Får jag tillägga ett ord om Erdoğans försonliga inställning i sitt tal?
- Väldigt kort, tack. - Erdoğan har redan påbörjat -
sin politiska kampanj med sikte på nästa års kommunalval.
Så han drev redan sin kampanj i balkongtalet.
- Väldigt intressant. Vi skulle också vilja höra dr Yanarocaks åsikt.
- Bara ett par punkter. Jag fortsätter på Hay Eitans fotbollsanalogi -
avseende fansen som hejar för sitt hemmalag.
- Vi israeler som växte upp efter mitten av förra århundradet -
kände till tre Istanbullag: Fenerbahce, Galatasaray och Besiktas.
Av Hay Eitans tal att döma skulle man kunna tro att bara ett av dem -
skulle ha hållit sig kvar i toppen under de senaste 20 åren.
Men medan ni tre diskuterade kollade jag och Fenerbahce låg bara tvåa.
Besiktas var sexa och Galatasaray 13:e, i mitten.
Så visst finns det möjligheter för nya krafter och lag.
Visst har de utländska spelare, som israelen Haim Revivo i Fenerbahce.
Erdoğan har suttit 21 år vid makten, först som premiärminister, -
sedan som president, ungefär som Vladimir Putin har gjort.
Då Erdoğan nu blickar framåt, vilken typ av spår vill han lämna efter sig?
Att sitta vid makten är tillräckligt. Det är bättre än alternativet.
Men han bör sträva efter att göra något mer.
Särskilt med tanke på det pågående 100-årsjubileet av turkiska republiken.
Ataturks stora bedrift efter osmanska imperiets förlust i första världskriget.
Efter osmanska rikets kollaps. Han kan agera på två sätt, -
antingen göra något negativt, som Putin i Ukrainakriget, eller kan han -
välja att agera som global statsman. Kanske vet han själv ännu inte svaret.
- Vi har ungefär 10 minuter på oss att fundera över det.
Låt oss höra dr Yanarocaks gensvar. Fortsätt gärna också att diskutera -
vilka följder Erdoğans seger får på Turkiets utrikespolitik.
- Först och främst håller jag med herr Özkizilcik.
I jordbävningsområden stödde de boende där Erdoğan mer.
Men i Kahramanmaraş-regionen är människor mycket konservativa.
Så det överraskar åtminstone inte mig att man där ännu stöder Erdoğan.
Låt oss inte heller glömma att Erdoğan lanserade ett nytt byggprojekt där.
Så många jordbävnings- offer är övertygade om -
att det bara är Erdoğan kan ge dem deras nya hem.
Och på grund av det sämre ekonomiska läget skulle kanske inte -
en eventuellt ineffektiv oppositions- regering kunna skaffa bostäder åt folk.
Det är därför majoriteten av jordbävningsområdenas befolkning -
med undantag för Hatay- provinsen, röstade på Erdoğan.
Jag håller även med Özkizilcik om att Kılıçdaroğlu inte har någon karisma.
Medräknat det senaste valet har han förlorat valet mot Erdoğan sex gånger.
Så det var ett ologiskt beslut att anta Kılıçdaroğlu som kandidat.
Och IYI-ledaren Meral Aksener varnade för att en seger var osannolik.
Detta måste betonas. Sedan blev hon nästan lynchad i stadens centrum -
eftersom man såg henne som den som nästan krossat hela valalliansen.
Avseende din fråga om den turkiska utrikespolitiken -
hänvisar jag först till Israels och Turkiets förbindelser.
Jag tror inte att den turkiska regeringens inställning till Israel -
kommer att genomgå någon större förändring.
Vi har redan överlevt två ramadan och otaliga spänningar på Tempelberget.
Och för två veckor sedan såg vi en allvarlig upptrappning i Gazaremsan.
Även detta hanterade vi. Turkiska UD gjorde sitt traditionella uttalande -
där de fördömde Israel, och Erdoğan, fast han var mitt i sin valkampanj, -
avstod från att kritisera Israel som han gjort förut.
Jag anser att detta säger en hel del. Vi kommer inte att få se -
några allvarliga diplomatiska kriser i framtiden.
Jag vill också ta upp en punkt om en trepartsrelation -
mellan Israel, Azerbajdzjan och Turkiet. Israels president Herzog har -
just besökt Azerbajdzjan. Azerbajdzjan har just öppnat en ambassad i Israel.
Jag stod värd för herr Rzayev vid Jerusalem Institute for Strategy -
and Security (JISS) och Moshe Dayan Center i Tel Aviv.
Han föreläste vid båda dessa institutioner. Himlen är gränsen.
Azerbajdzjan kan agera som platt- form och kitt mellan Israel och Turkiet.
Låt oss även lägga fram detta faktum. Israel, Turkiet och Azerbajdzjan -
bygger tillsammans en stark triangel mot Iran. Detta är mycket viktigt.
Vad gäller Turkiets relationer med väst gratulerade Joe Biden nyss Erdoğan.
Detta är en väldigt skarp omsvängning för USA:s president.
Vi minns hur Biden gjorde uttalanden mot Erdoğan under sin valkampanj.
Så jag tror att det måste vara mycket pinsamt för Biden.
Avseende Ryssland har de och Turkiet gjort framsteg i att fördjupa sina band.
Ryssland har byggt ett kärnkraftverk i Akkuyu i Turkiet.
Det är som om ett 50-årigt äktenskapskontrakt signerades.
Turkiets beroende av Ryssland växer. De måste betala sina skulder till dem.
Det handlar om nästan 20 miljarder dollar, -
som Putin väntade på till valets slut då första delbetalningen kunde göras.
På sätt och vis kan man se det som en inblandning i det turkiska valet.
För hade Putin krävt betalning tidigare -
hade Turkiets ekonomi kunnat råka ännu värre ut.
- Herr Özkizilcik, vad är er ståndpunkt i denna fråga? Ungefär tre minuter.
- Jag håller med Yanarocak.
Banden mellan Turkiet och Israel förbättras, och himlen är gränsen.
I synnerhet Nagorno-Karabach-kriget visade vad de kan åstadkomma ihop.
Turkiska och israeliska drönare spelade en viktig roll i kriget.
Turkiska inrikesdepartementet meddelade nyligen i stats-TV -
att PKK har flyttat sitt högkvarter från norra Irak till nordvästra Iran.
Om PKK:s kurdiska ledare befinner sig på iranskt territorium, -
om Iran nekar dem närvaro där och om denna situation fortgår, -
kommer förbindelserna mellan Turkiet och Iran att försämras.
Det finns också många spänningar mellan Iran och Azerbajdzjan.
Även detta stärker banden mellan Turkiet och Israel.
Israel och Turkiet har ändå mycket gemensamt, trots detta.
Östra Medelhavet kommer att stå högt på dagordningen kommande period.
Vad gäller Turkiets relationer till USA och EU tror jag att västmakterna -
har accepterat att Erdoğan sitter kvar vid makten de kommande fem åren.
De måste komma överens med Turkiet.
Turkiets position är viktigare nu än 2018.
De behöver Turkiet och försöker därför stärka relationerna med Turkiet.
Detta har t.ex. Tysklands förbundskansler visat -
genom att bjuda in Erdoğan till Berlin där han inte varit på länge.
Turkiets relation med Ryssland kommer att fortsätta som tidigare.
Den beror på hur mycket USA vill begränsa deras relation -
på grund av kriget i Ukraina. Syrien är nyckeln till detta -
och USA har ingen politisk vilja att tillmötesgå Turkiets krav i Syrien.
Om USA:s inställning till Syrien förändras blir många saker -
möjliga för Turkiet, inklusive en attitydförändring gentemot Ryssland.
Om inte, fortsätter de komplicerade förbindelserna med Ryssland.
- En anmärkning som var mycket viktig här kan tyda på en möjlig -
konflikt mellan Turkiet och Iran, att Iran nu huserar PKK, -
det kurdisk-kommunistiska arbetar- partiet som har bekämpat Turkiet -
på många fronter. Är detta inte bara en stor fråga -
utan också något vi bör fokusera på i framtiden?
- Ja, och detta är såklart ett problem där Israel kan bidra.
Som de har gjort tidigare vad gäller underrättelseverksamhet.
Även om Israel är allierade med andra kurder -
är detta en viktig fråga för säkerhetssamarbetet.
- Låt oss ta upp detta någon gång inom en snar framtid.
Tack, dr Yanarocak, herr Özkizilcik och herr Oren.
Tack också till er tittare. Vi ses i nästa avsnitt. Shalom.
Översättning: Åsa Eriksson Himlen TV7