JERUSALEM STUDIO
Shalom! Tervetuloa Jerusalem studioon.
Niin Lähi-idässä kuin muuallakin menestystä seuraa menestys.
Arvoilla on oma rajattu arvonsa.
Syyrian presidentti Bashar Al-Assad onnistui luovia sisällissodan läpi.
Hän antoi ison osan nimellisestä suvereniteetistaan -
tukijoidensa Venäjän, Iranin ja Hizbollahin vapaaseen käyttöön.
Hän on maksanut kovaa hintaa, mutta on yhä vallassa.
Hänet on vastahakoisesti otettu takaisin arabijohtajien joukkoon -
mm. Egyptin, Saudi-Arabian ja Persianlahden maiden hyväksymänä.
Näemmekö alueen järjestelmän linjautuvan uudelleen?
USA tasapainottelee ristiriitaisten intressien -
ja Syyrian sekä koko alueen politiikkansa kanssa.
Se yrittää hyväksyä uuden tilanteen vaikka se ei vastaa sen toiveita.
Aiheesta keskustelemassa eläköitynyt prikaatinkenraali Mark Kimmitt, -
joka on poliittissotilaallisten asioiden entinen apulaisulkoministeri.
Kiitos osallistumisesta.
Eläköitynyt eversti, tohtori Joel Rayburn -
joka on USA:n entinen Lähi-idän asioiden apulaisulkoministeri -
sekä Syyrian erikoislähettiläs.
- Studiossa TV7:n toimittaja -
ja Jerusalemin vartijat sekä Suurvallat pelissä -ohjelmien isäntä -
Amir Oren.
Laaditko meille kehykset päivän aiheeseen.
- Yksikään Lähi-idän arabihallitsija -
eivätkä etenkään iranilaiset ole ehdolla -
ihmisoikeuspalkintojen saajiksi.
Heille ei ole ollut mikään ongelma se -
että Bashar Al-Assad kohtelee kansaansa julmasti.
Kansanjoukot nousivat aseisiin häntä vastaan -
kun arabikevät alkoi 12 vuotta sitten.
Assad näytti heikolta -
ja oli luultavasti lähellä kukistua.
Kunnes vuonna 2015 -
Isis oli menestyksensä huipulla -
ja Venäjä sekaantui Syyrian sisällissotaan auttaakseen suojattiaan,
asiakastaan Assadia.
Hän on selvinnyt nämä 12 vuotta -
ja arabijohtajat ovat katsoneet asiaa realistisesti, -
reaalipolitiikan kautta.
He ovat päättäneet mennä voittajan puolelle.
Tämä on osa koko Lähi-idän uudelleen linjautumista.
Lähi-idässä katsotaan -
että USA on kääntymässä pois alueelta.
Se on suuntaamassa Aasiaan.
Washington sanoo että asia ei välttämättä ole näin.
Alueella on USA:n läsnäolon jäämistöä jne.
Se tarkkailee vahvistuuko Isis alueella jälleen.
Kaikki kuitenkin tietävät -
että trendi etenee Kiinan tahtiin.
Ehkä myös Venäjän.
Mutta USA:sta pois päin.
Vaikka monet arabijohtajat kuten Egyptin Abdel Fattah Al-Sisi -
ja Jordanian kuningas Abdullah II -
kuuluvat läntisen pallonpuoliskon perheväkeen, -
he ovat harkinneet asiaa ja työskentelevät nyt Assadin kanssa.
Israelin tulisi myös arvioida tilanne uudelleen.
Assad nautti Israelin suomaa käytännön immuniteettia -
koska häntä pidettiin pienempänä pahana.
Jos hän tuntee olonsa liiallisen itse- varmaksi ja kääntyy Israelia vastaan, -
voi Israelinkin kanta muuttua.
- Ei välttämättä pienempi paha mutta tunnettu paha -
jollaisen kanssa pystyy toimia.
- Kenraali Kimmitt, miten sinä näet Syyrian tilanteen?
- Minusta Amir antoi hyvän selonteon.
Turkin osuutta tässä kaikessa on ehkä kuitenkin laiminlyöty.
Turkissa majailee suurin osa syyrialaispakolaisista.
Erdogan valittiin uudelleen presidentiksi -
ja yksi molempien ehdokkaiden vaalilupauksista -
koski pakolaisten ohjaamista takaisin Syyriaan.
Jos tämä sopii Assadille he voivat päästä jonkinlaiseen sopimukseen.
Sitten huomataan että reaalipolitiikka alkaa syrjäyttää -
Assadin 15 vuoden teurastamisen historiaa.
USA taitaa olla ainoa maa joka ei syleile tätä reaalipolitiikkaa.
- USA:n ulkoministeriö on ilmaissut -
tuomitsevansa suhteiden normali- soinnin Assadin hallinnon kanssa.
Tohtori Rayburn, olet ollut tekemisissä Syyrian asioiden kanssa -
kuten kenraali Kimmittkin.
Olet hoitanut maahan liittyviä asioita pitkän aikaa.
Miten koet nykyisen kehityksen?
USA on käytännössä ainoa vaikutusvaltainen maa -
joka ei halua yhdenkään maan normalisoivan suhteet Assadin kanssa.
- Mielestäni asia ei ole niin.
Koko Eurooppa pysyy poliittisesti erillään Assadin hallinnosta -
ja Assad pysyy poliittisesti eristyksissä siitä.
USA ei ole yksin.
Yhdessä asiassa olen eri mieltä Amirin kanssa.
Nyt eletään epärealistisen politiikan kautta -
arabimaailman pääkaupungeissa.
Suhteiden normalisointi ei vain onnistu.
Sitä on toistuvasti yritetty ennenkin.
Ei vain Assadin ja hänen isän hallinnon kanssa, -
heidän hallintojen luonne ei muutu.
Olemme nähneet ennenkin arabimaiden ojentavan kättä Syyrialle.
Tiedämme miten tarina päättyy.
Assad ei pidä kiinni sopimuksista -
vaan jatkaa Iranin vallankumouskaartin (IRGC) ja Hizbollahin tukemista.
Niiden uhka Israelia ja Jordaniaa kohtaan kasvaa.
Koko juttu romahtaa jossain vaiheessa, -
etenkin mikäli USA ei kumoa pakotteitaan.
Ne estävät Persianlahden maita -
solmimasta taloussuhteita Syyrian kanssa.
Assad ajattelee saavansa poliittista legitimiteettiä -
mutta hänelle jää vain rahan tavoittelu.
Hän voi saada sitä Persianlahdelta vain salaa.
Se ei riitä hänen aseman vakauttamiseksi.
Kimmitt on oikeassa, Turkki on iso tekijä tässä.
Turkin intressit eivät käy yksiin Assadin hallinnon kanssa.
Pakolaiset eivät aio palata niin kauan kun Assad voi päästä heihin käsiksi.
Tässä asiassa vallitsee nyt pattitilanne.
Joten en usko Turkin ja Syyrian normalisoivan suhteitaan vielä.
- Joel mainitsi termin vakaus.
Kun kuuntelee Bidenin hallinnon erilaisia julistuksia, -
ne ovat keskenään ristiriitaisia.
He haluavat vakautta alueelle.
Mutta he haluavat että vakaus olisi ostettavissa.
Heillä oli sama asenne saudien ja Iranin suhteiden lähentymiseen, -
jossa Kiina toimi välittäjänä.
USA siunasi sopimuksen tuoman vakauden, -
vaikka se ei pitänyt Kiinan roolista siinä.
Tällaista vakautta löytyy yleensä hautausmailta, -
jos Syyriaa tarkastellaan.
Jos hautausmaan kaltaista vakautta ja rauhaa halutaan, -
niin Assad on paras mies siihen.
- Totean tuohon tohtori Rayburnin lausumaan -
että Eurooppa todellakin tukee USA:n takavarikointiasetusta.
Mutta en näkisi Euroopan toimivan Persianlahden maita vastaan -
kun nämä ottavat Assadin takaisin riveihinsä.
Mainitsin kuinka USA:lla on vaikutusvaltaa Lähi-idässä.
Sillä on vaikutusvaltaa, kun sen eurooppalaisilla kumppaneilla ei ole.
Niillä voi olla joitain talousinvestointeja alueella, -
mutta niillä ei ole kykyä muuttaa asioiden kulkua -
Lähi-idän politiikassa.
Kenraali Kimmitt, mikä kantasi tähän on?
Mitkä ovat sunnileirin -
eli Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvoston (GCC) intressit, -
onko se linjassa itsensä kanssa?
Voiko se ottaa Assadia takaisin ruotuun -
vaikka hänellä on läheiset suhteet Iraniin?
Vaikka Saudi-Arabia ja Iran ovat lähentyneet?
Ei ole minkäänlaista intoa vahvistaa suhteita -
Venäjään nykyistä enempää.
- Tämä on hämmästyttävää. Puhutaan miehestä joka 10 vuotta sitten -
kutsui arabijohtajia miehenpuolikkaiksi.
Sunnileirin ja Bashar Al-Assadin välillä ei ole ollut mitään lämpöä.
Pitääkin pohtia miksi he ojentavat kättään Assadille, -
onko kyse heidän vai Kiinan antamasta kehotuksesta.
Ehkä Persianlahden maat ovat tajunneet -
että ystävät pidetään lähellä mutta viholliset vielä lähempänä.
Ehkä Persianlahden maat uskovat -
että yli 40 vuoden Iranin tuki -
Hizbollahille ja Syyrian hallinnolle -
täytyy lopettaa -
ja että se onnistuu parhaiten vetämällä Assad lähemmäksi.
Mutta niin kuin Joel sanoi, sitä on kokeiltu ennenkin.
USA:lla oli kuitenkin suhteet Syyrian kanssa ennen sisällissotaa.
Silloin USA:lla oli suuri huoli Iranin vaikutusvallasta Syyriaan.
Tämä ei ole siis mitään uutta.
USA oli suhteissa Syyrian kanssa kun se sai Iranilta 30 miljardia vuodessa.
Syyrialla oli silloin myös täydet diplomaattiset suhteet -
Persianlahden kumppaneihin.
Sisällissota oli kaikkien mielestä karmea, -
se oli kauheaa maan kansalle, -
mutta fakta on etteivät pakotteet ole toimineet, -
Assadia ei ole saatu syrjäytettyä GCC:n piiristä.
Kun lähentyminen Iranin kanssa on aloitettu, -
sen voi aloittaa myös Assadin kanssa.
Tässä on tapahtunut diplomaattinen uuvahtaminen.
Se on jatkunut liian pitkään ja nyt on aika ratkaista se.
- Olivatko pakotteet tehottomia -
vai olivatko ne väärin toimeenpantuja?
Tohtori Rayburn?
- Minun mielestäni niitä ei pantu toimeen.
Maksimaalisen paineen ikkunamme kesti vain kuusi kuukautta.
Takavarikointiasetus otettiin käyttöön kesäkuussa 2020.
Asetuksen aikaiset viimeiset isot toimenpiteet tehtiin joulukuussa 2020.
Sitten seuraava hallinto astui voimaan ja pysäytti pakoteprosessit.
Sitä kutsuttiin linjan uudelleentarkasteluksi.
Taloudellinen paine ja eristämislinja ei ollut kestävää.
Olisipa se mennyt toisin.
Mutta on mahdollista palata siihen edelleen.
Se ei ole rakettitiedettä.
Kenraali Kimmitt on täysin oikeassa arabimaiden motivaation suhteen.
Saudien kanssa tehty suhteiden normalisointi on vain sivutuote -
Pekingin sopimuksessa.
Uskon että siinä on kyse palvelusta vastapalvelua vastaan.
Saudit sitoutuivat siihen jotta Kiina saisi Iranin painostamaan huthit -
takaisin aselepoon Jemenissä.
Nähtäväksi jää. Mielestäni saudit eivät ole sitoutuneet tähän linjaan.
Varsinkin nyt kun kaikki on romahtamassa.
Kukaan ei rajoita Hizbollahia eikä IRGC:tä, -
enkä usko että Jemenin hutheja rajoitetaan.
Tämä keino tulee luhistumaan.
Tässä tulee olemaan menetetty mahdollisuus, -
koska olisimme tämän ajan voineet rakentaa yhtenäisempää linjaa.
Ymmärrän toki arabimaiden turhautumisen.
Nyt ne ovat palaamassa epäonnistuneeseen "kokeeseen".
Niitä turhauttaa USA:n johtajuuden puuttuminen tässä.
Bidenin hallinto ei ole ainoa syyllinen tähän, se koskee useita hallintoja.
Ymmärrän turhautumisen.
On valitettavaa että arabimaat ajautuvat jälleen -
samaan umpikujaan -
joka syntyi Libanonin pääministeri Rafik al-Haririn murhan jälkeen.
Sitten Assadin eristäminen mureni, -
Annapoliksen konferenssi pidettiin -
ja saudien silloinen kuningas Abdullah otettiin avosylin vastaan.
Kaikki se meni mönkään. Veikkaan että tämäkään kerta ei ole erilainen.
- Kenraali Kimmitt, pari viikkoa sitten Lähi-idän instituutti -
isännöi USA:n politiikan ja strategian alivaltiosihteeri tohtori Karlinia.
Kysyit häneltä sijoituksista -
joissa puolustusministeriö on mukana Lähi-idässä.
Kuitenkaan osastojen välistä yhteistyötä ei juuri nähdä, -
ei ulkoministeriön eikä hallituksen muiden osastojen välillä.
Onko tämä merkki siitä ettei USA:ta kiinnosta Lähi-idän asiat?
- Tämä on ollut pitkäaikainen ongelma.
Minä ja Joel olemme palvelleet Lähi-idässä, -
ja olemme nähneet puolustusministeriön kyvyt -
joita se on tuonut mukaan diplomatiaan.
Suhteet maihin ovat vahvat -
ja ministeriön kyky olla yhteyksissä sotavoimiin on erittäin vahva.
Mutta jos politiikan päälinja on se -
että Pentagon johtaa Lähi-idän politiikkaa, -
ja se ilmoittaa USA:n kääntyvän Aasiaan, -
se on painokas viesti Lähi-idälle.
Ehdottaisin kysymykseesi -
että mikäli diplomatia saisi ottaa johdon käsiinsä Lähi-idässä -
tavalla josta Biden puhui ja kansallinen turvallisuus olisi diplomatian johtama,
niin saattaisimme saada paremman tuloksen -
sotilaalliselle siirtymälle Persianlahdelta Aasiaan.
Mielestäni USA ei ole siirtymässä, mutta muiden mielestä se tapahtuu.
Puhuimme toimimattomasta linjapolitiikasta.
USA:lla on ollut vuosien aikana mielenkiintoinen linja Syyrian suhteen.
Muistan kuinka aikanaan taistelimme yhdessä syyrialaisten kanssa -
Saddam Husseinia vastaan ensim- mäisessä Persianlahden sodassa.
Olemme näyttäneet joustavuuttamme.
Taistelimme joskus yhdessä, -
sitten Obama uhkaili pommi-iskuilla Syyriaa.
Toki eri henkilöt olivat maan johdossa.
Hafez al-Assad vaihtui Bashar al-Assadiin.
Bashar on omena joka putosi liian kauaksi puusta.
Mutta Syyrian linja on ollut johdonmukainen -
aina Iranin vallankumouksesta saakka.
USA:n ja lännen linja on muuttunut huomattavasti.
Nyt näemme Persianlahden linjan myös muuttuvan.
- Totesin alussa että Assadin hallinto on luovuttanut suvereniteettinsa.
Se sallii Venäjän ja Iranin tulla alueelleen -
ja ottaa johdon sanelemalla Syyrian ulkopolitiikkaa.
Ainakin Venäjän näkökulmasta.
Se muuttaa USA:n linjan näkökulman.
Etenkin kun Obaman hallinto johti takaapäin.
Asioita ei voi hoitaa niin Lähi-idässä.
Mutta se on jo eri ohjelman aihe.
Kysy pois vain.
- Miten Syyrian linjapolitiikka on muuttunut 30 vuoden aikana?
- Sitä on pakotettu muuttamaan linjaansa.
Ehkä ne eivät ole muuttuneet -
mutta Venäjällä ja Iranilla on siellä omat intressinsä.
Vaikka Syyrian hallinnolla näyttää olevan omat erityiset intressinsä, -
Se on paitsi kiitollisuudenvelassa myös velassa -
ajatollahin hallinnolle ja Kremlille.
- Saanko nöyrästi keskeyttää?
Minulla on villi teoria.
Amerikkalaiset rakastavat kartalle vedettyjä viivoja.
Aloitetaan Masonin-Dixonin linjasta.
38. leveyspiiri Koreassa, 17. leveyspiiri Vietnamissa.
Syyriassa se on Eufratin laaksosta länteen -
ja joesta itään.
Joesta itään on USA:n Centcomin ykkösprioriteettina.
Syyria itse on toissijainen Persianlahteen -
tai merireitteihin verrattuna.
Eufratista länteen on Venäjän hallinta-aluetta.
Dekonfliktimekanismi on käytössä -
mutta on selvää että Venäjä haluaa meri- ja lentotukikohtia.
Siksi se vartioi Assadin hallintoa -
joka on antanut lähes vapaat kädet Venäjälle -
Välimeren ja joen välille.
USA keskittyy toiseen puoleen.
Onko tämä yksinkertaistettu näkemys, Mark?
- Ensiksi, olen samaa mieltä.
Lisäisin että Kiinan mukaantulo tilanteeseen -
Venäjän lisäksi -
ei välttämättä ole saanut Assadia muuttamaan politiikkaansa.
Yksi syy sille miksi nuo maat ovat siellä, on vahvistaa Assadin linjaa.
Ne haluavat pitää hänet vallassa.
Ne ovat mahdollistaneet Assadin sotimisen sisällissodassa.
Ja sallineet IRGC:n läsnäolon maassa,
siten myös Iranin vaikutusvallan.
Täytyy pohtia mitä lännellä on tarjottavana.
Se on täysin erilaista mitä Kiinalla ja Venäjällä on.
Sekä Persianlahden mailla.
Kaikki tämä sallii Assadin vallassa pysymisen, -
kun taas länsi yrittää vaihtaa Assadin ja hänen hallinnon.
- Tohtori Rayburn, haluan kuulla kantasi tähän.
Bidenin hallinnon toiminta laahaa -
eikä se ole menestynyt suhteissaan GCC:n, -
etenkin Persianlahden maiden ja Saudi-Arabian kanssa.
Kongressi saa kritiikkiä tästä ja se yrittää muuttaa -
USA:n ulkopolitiikkaa Lähi-idän suhteen.
- Kongressi ei yritä sanella muutosta.
Se on muuttamassa omaa vääntynyttä Syyriaan asennoitumistaan -
eli asennetta painekampanjaan joka on takavarikointiasetuksessa -
vuodelta 2019.
Siellä ollaan turhautuneita asetuksen toimeenpanon puuttumisesta.
Suhteiden normalisoinnit lisääntyivät helmikuisen maanjäristyksen jälkeen.
Se sai kongressin toimimaan.
Se laati lakiesityksen antinormalisoinnista -
jonka edustajainhuoneen ulkoasiainkomitea hyväksyi.
Se on käytännössä takavarikointiasetus 2.0.
Se tuplaa ja laajentaa pakotteet, -
sekä sulkee porsaanreikiä.
Se laajentaa kansainvälisen avun hyväksikäytön tutkintamahdollisuuksia
Assadin hallinnon suhteen.
Mikäli se läpäisee senaatin, se läpäisee edustajainhuoneen.
Silloin se estää taloudellisen normalisoinnin -
Persianlahden ja Assadin hallinnon välillä.
Siitä seuraa strateginen pattitilanne, ja nähtäväksi jää mitä tapahtuu.
Siinä vaiheessa Assadilta ja hänen tukijoilta loppuvat resurssit.
Silloin meidän täytyy kyyristyä jähmettyneisiin asemiin, -
ja löytää toiset keinot tilanteen ratkaisemiseksi.
- Kenraali Kimmitt, noin minuutti aikaa.
- Bidenin hallinnon pitää harkita allekirjoittaako asetus vai ei.
Syyrian tilannetta on aina tarkasteltu Iranin ydinneuvottelujen valossa.
Asetuksen allekirjoittaminen ei auttaisi tilannetta.
Se ei auttaisi meitä arabiliittolaistemme kanssa.
He kurkottavat ja me peräännymme.
Presidentin pitää ratkaista kongressin ja ulkopolitiikan eri aikomukset.
Jos lakiesitys menee kongressissa läpi, -
allekirjoittaako presidentti sen?
- En usko yhdenkään presidentin käyttävän veto-oikeutta -
pakotelakiesityksessä Assadia vastaan.
Kimmitt on oikeassa. Kongressi on tässä asiassa törmäyskurssilla -
Bidenin hallinnon kanssa, koska se on mieltynyt Iranin ydinsopimuksen -
uudelleen elvytykseen.
Nähtäväksi jää miten tämä menee.
- Assadin hallinnon kaksi tärkeintä tukipilaria ovat Venäjä ja Iran.
Niillä voi olla poikkeavat näkemykset siitä salliako Hizbollahin -
eskaloida jännitteitä Israelin kanssa.
Venäjä voi olla sitä vastaan, Iranista emme tiedä vielä.
Tämä on yksi asia mihin keskittyä lähikuukausina.
- Tämä on ollut mielenkiintoinen keskustelu -
ja asiaa riittäisi, mutta aikamme on lopussa.
Kiitos kenraali Kimmitt, tohtori Rayburn ja herra Oren.
Kiitos myös katsojillemme. Shalom täältä Jerusalemista.
Suomennos: Markus Nurmesniemi
Israel käynnisti operaation... - Vladimir Putin...
- Meillä on logiikka ja ymmärrys siitä miten järjestelmä toimii...