Tervetuloa Jerusalem studioon!
"Bab el Mandebin yli eri lippujen alla" -
voisi olla hyvä otsikko maaliskuun tapahtumille, -
jotka paljastuivat vasta viikko sitten.
Israelin merivoimat ja Yhdysvaltain 5. Laivue tekivät yhteistyötä -
kaukana Israelin rajoilta yli 2000 km Eilatista etelään.
Molempien maiden alukset suorittivat yhteishyödyllisiä tehtäviä -
Aasian, Arabian niemimaan ja Afrikan risteyksessä.
Mitä Yhdysvaltojen ja Israelin merivoimien uusi yhteistyö tarkoittaa -
osapuolille sekä niiden asemalle Iranin nousevaa uhkaa vastaan?
Aiheesta keskustelemassa on Lontoosta -
eläköitynyt eversti Joel Rayburn, entinen Yhdysvaltain -
Levantin asioiden apulaissihteeri, korkea-arvoinen Valkoisen Talon -
Kansallisen turvallisuusneuvoston neuvonantaja -
sekä Syyrian erityislähettiläs, tervetuloa! - Kiitos.
Studiossa mukana on TV7 toimittaja -
ja mm. Suurvallat Pelissä-ohjelman juontaja herra Amir Oren.
Kertokaa meille tämän ainutlaatuisen suhteen taustoista -
sekä haastavista toimintatilanteista -
Yhdysvaltojen merivoimien toiminta-alueella lounaassa -
sekä etelässä Israelissa?
Kaikkein tärkein tekijä mainitse- massasi ainutlaatuisessa ilmiössä -
on sen julkisuus.
On käynyt ilmi, että vuosia sitten -
Israelin merivoimien ja Yhdysvaltain 5. Laivue tekivät salaista yhteistyötä.
Palataan hetkeksi ajassa taaksepäin.
Israelin eteläisin satama on Eilatissa.
Se on maan ainoa Punaisen meren satama ja portti kaukoitään -
Bab el Mandebin kautta, -
joka on n. 2000 km Eilatista etelään.
Israel kävi kaksi sotaa v. 1956 ja v. 1967 -
johtuen Tiranin salmen saarrosta.
Se on Eilatin eteläpuolella, mutta Bab el Mandebin pohjoispuolella.
Vuonna 1973 Egypti sulki Bab el Mandebin.
Kaikki Israelin toiminta alueella oli turhaa, -
koska Egypti pysäytti -
pienen israelilaislaivaston Sharm el Sheikhissä ja Eilatissa.
Mennään ajassa eteenpäin 80-luvulle.
Israelin ja Egyptin välillä on rauha.
Israelin merivoimat voi kulkea Suezin kanavan läpi -
ohjusalusten ja jopa sukellusveneiden avulla.
Ne eivät tietenkään kulje veden alla, vaan kaikkien näkyvillä.
Jostain syystä tästä oli pitkä tauko -
1990-luvun lopun ja vuoden 2007 välillä.
Silloin Israel pystyi jälleen kulkemaan Suezin kanavan läpi -
pääosin pohjoisesta etelään -
ja välttää Afrikan kiertämisen.
Jostain syystä Israel päätti olla tekemättä sitä.
Sitten eräs Israelin merivoimien päällikkö -
kontra-amiraali Eliezer Marom -
palautti kulun Suezin kanavan läpi.
Vuonna 2002 hän vastasi aluksen valtaamisesta, -
joka oli lastattu aseilla, jotka Iran oli lähettänyt palestiinalaisille.
Viimeiset 15 vuotta -
Israelin merivoimilla ja Yhdysvaltojen 5. Laivueella on ollut salainen suhde.
Se kuuluu Yhdysvaltain CENTCOM:in alaisuuteen.
Viimeiset pari vuotta suhde on ollut julkisuudessa.
Se sopi yhteen Aabraham-sopimusten kanssa.
Monet alueen merivoimat, arabimaat mukaan lukien, tekevät yhteistyötä -
5. Laivueen kanssa, joka tekee yhteistyötä Israelin kanssa.
Se ei ole vielä monen osapuolen yhteistyö.
Yhdysvallat on tämän suhteen tukipilari.
Vara-admiraali Brad Cooper on 5. Laivueen nykyinen komentaja -
ja CENTCOM:in merivoimien johtaja.
Hänen aikanaan suhde on parantunut.
Hänestä tulee nyt CENTCOM:in varapäällikkö -
ja hän pyrkii parantamaan suhteita entisestään.
Kun CENTCOM:in komentaja kenraali Michael Kurilla vieraili -
Israelissa huhtikuun lopussa, -
kuultiin ensimmäistä kertaa virallinen ilmoitus -
näiden kahden merivoimien yhteistyöstä, -
joka ulottuu Bab el Mandebin salmen yli.
Se on Aasian tai itse asiassa Arabian -
ja Afrikan välissä, kuten Sudan, Eritrea ja Djibouti.
Tämän lisäksi -
merivoimien kommandot, -
Yhdysvaltojen erityisjoukot ja Israelin merivoimien 13. Laivue, -
harjoittelevat yhdessä.
Kaiken kaikkiaan yhteistyösuhde on erittäin hyvä.
Otetaan eversti Rayburn mukaan keskusteluun.
Ennen kuin puhutaan tarkemmin Israelin ja Yhdysvaltojen merivoimien -
ainutlaatuisesta suhteesta, -
haluaisin kuulla teidän näkemyksenne seuraavaan.
Mitkä ovat Yhdysvaltojen strategiset intressit -
tälle merivoimien vastuualueelle?
Myös Kiina on perustanut sataman esimerkiksi Djiboutiin.
Muut toimijat alueella ovat Iran, -
joka uhkaa meriliikennettä Huthien kautta Jemenissä.
Siellä on muitakin toimijoita.
Mikä on Washingtonin näkemys?
En voi puhua koko Washingtonin puolesta, -
vaan niiden, jotka ajattelevat geopoliittisesti ja -strategisesti.
Tarkastellaan CENTCOM:in -
keskeisen alueen tärkeyttä, -
etenkin globaalin maailmantalouden näkökulmasta.
Ennen kaikkea Arabian niemimaan rajoilla on 3 tarkastuspistettä -
CENTCOM:in sisällä: -
Hormuzin salmi, Bab el Mandeb ja Suezin kanava.
Merkittävä osa maailman energian tuotannosta -
sekä idän ja lännen kaupankäynnistä -
kulkee näiden strategisten pisteiden kautta.
Yhdysvaltojen lisäksi myös Euroopan ja Lähi-idän valtiot -
pitävät elintärkeänä merireittien pitämistä avoimina.
Se tarkoittaa myös internet-liikennettä, joka kulkee kaapeleiden kautta, -
jotka kulkevat näiden vesiteiden kautta.
Jo jonkin aikaa on näyttänyt siltä, -
että Iranin hallinnon strategia on dominoida tai uhkailla -
pystyvänsä sulkemaan kaikki nämä kolme strategista merireittiä.
Ainakin 2 niistä.
Jos tähän listätään Dardenleez, meillä on 4 maailman -
strategisinta merireittiä, -
jos mukaan lasketaan Mustanmeren ja Välimeren välinen kulkureitti.
Iran on sotilaallisesti aktiivinen ja tulee aggressiivisemmaksi -
kaikkien näiden strategisten merireittien läheisyydessä.
Olen aina ajatellut, että Iranin tärkein strateginen etu -
saadessaan huthit etujärjestökseen, -
oli se, että se pystyi uhkailemaan Bab el Mandebia ja kiristämään -
maailman taloutta tällä tavoin.
He ovat jo tehneet tätä Hormuzin salmen avulla.
Iranin vallankumouskaarti yrittää kasvattaa valtaansa Syyriassa -
niin kuin se on jo tehnyt Libanonissa Israelia vastaan.
Samoja ballistisia ohjuksia voitaisiin käyttää Suezin kanavaa vastaan.
Iranilla on asejärjestelmiä, joita se voisi käyttää tuolla alueella -
uhatakseen Suezin kanavaa.
Olen ajatellut näin -
viimeiset 8-10 vuotta.
Uskon, että Iranin ylin johtaja teki Qassem Suleimanista varajohtajan, -
jotta hän valtaisi Arabian niemimaan kahdesta suunnasta -
rakentamalla viestintäkanavan ja strategisen moottoritien -
Iranista Irakiin, Syyriaan ja Golanin kukkuloille ja Bekah-laaksoon.
Tämä olisi strateginen reitti Iranille Israelia vastaan, -
jotta se voisi avata toisen tai kolmannen rintaman Israelia vastaan.
Näin se ulottuisi koko pohjoisen Lähi-idän ylle -
ja kiertäisi Arabian niemimaan toisen puolen periferian vesireitit.
Näin he ympäröisivät koko Arabian niemimaan -
ja pystyisivät kiristämään maailman taloutta.
Sotilaallisesti tämä antaisi heille etulyöntiaseman suhteessa -
Euroopan ja Persanlahden valtioiden energiantuottajien suhteeseen, -
EU:n tärkeimpään toimitusreittiin Etelä- ja Kaakkois-Aasiaan, -
suhteeseen NATO:on sekä Israeliin ja arabivaltioihin -
keskeisessä Lähi-idässä.
Tämä on strateginen uhka.
Yhdysvaltojen ja Israelin kannattaa siis -
luoda pelottelukeinoja Jemenin ranni- kolla tehtävillä yhteisharjoituksilla.
Aivan. Herra Oren?
Joel saattaa olla oikeassa, -
mikäli syttyy yhteenotto tai täysimittainen sota.
Iran voi toteuttaa uhkauksensa.
Kysymys kuuluu, kuinka moneksi tunniksi?
Jos tilannetta tarkastellaan päivätasolla, -
he ovat haavoittuvaisempia kuin Israel tai muut.
Tämä johtuu niiden pitkästä rantaviivasta.
He kutsuvat sitä Persianlahden eikä Arabian niemimaaksi.
He ovat myös Intian valtamerellä tai missä ikinä he liikkuvatkaan.
Tähän saakka he ovat aiheuttaneet vain pientä häiriötä, -
kun he yrittävät iskeä merivoimien kohteisiin -
jollain heikolla linkillä Israeliin, -
koska joku israelilainen liikemies -
on ostanut osakkeita jostakin rahtiyrityksestä toisen lipun alla.
Ja he pitävät tätä iskuna Israelia vastaan.
Se on naurettavaa.
Paitsi siinä tapauksessa, kun 2 henkilöä sai surmansa.
Israel on myöntämättä osoittanut, -
että se pystyy tuhoamaan Bandar Abbasin sataman hetkellisesti, -
mikäli sitä uhataan.
Iran tietää, että jos se hyökkää rahtiliikennettä vastaan, -
myös sitä vastaan isketään.
Aiemmin he kuitenkin yrittivät käyttää merireittejä -
kuljettaakseen aseita Sudanin kautta -
Libanoniin Hizbollahille ja ehkä palestiinalaisille.
Israel on onnistunut menestyksekkäässä operaatiossa -
pysäyttämään sen.
Ehkä nyt, kun Sudan on palamassa poroksi -
ja maa syöksyy kaaokseen, -
Iran yrittää uudelleen -
hypätä Hudeidasta, eli huthien vallassa olevasta Jemenistä.
Loppujen lopuksi uhka on olemassa.
5. Laivue ja Israelin merivoimat hoitavat asian.
On tapahtunut paljon kehitystä.
Esimerkiksi Adanin satamassa v. 2000 ollut USS Cole-niminen alus -
osoittaa, miten haavoittuvaista kaikki oli -
terrorismille tai Iranin vaikutusvallalle.
Nyt tilanne on paljon parempi.
Tekeekö Yhdysvallat vielä tarpeeksi varmistaakseen -
pitävänsä tilanteen hallinnassa?
Vai pitäisikö sen tehdä enemmän?
Yhdysvaltojen 5. Laivue -
teki yhteisharjoituksen Israelin kanssa noin viikko sitten, -
samoin Italian, Ranskan ja Iso-Britannian kanssa.
Näillä yhteisharjoituksilla yritetään luoda pelotetta -
sekä aktiivisesti tukkia salakuljetusreittejä Iranista Jemeniin -
ja estää edistyneiden aseiden kulkeu- tumista Iranin etujoukkojen käsiin.
Iran käyttäisi niitä sitten tilanteen tullessa -
toimitusreittejä vastaan.
Pitäisikö tätä arvioida tarkemmin?
Kyllä. Yhdysvallat ei ole tehnyt tarpeeksi -
tämän hitaasti kehittyvän strategisen uhan suhteen.
Sitä on kestänyt jo pitkään.
CENTCOM nojaa eteenpäin. Kenraali Kurilla ymmärtää -
Iranin ja sen etujoukkojen aiheuttaman uhan selvästi.
Hän on pyrkinyt saamaan CENTCOM:in torjumaan tuota uhkaa.
Edellinen kenraali McKensey tunnisti tämän uhan myös, -
mutta siihen aikaan CENTCOM:illa ei ollut riittävästi resursseja.
Nyt kenraali Kurillan alaisuudessa on saatu hieman enemmän resursseja.
CENTCOM:in merivoimat on tietysti proaktiivisin -
kaikista Yhdysvaltain armeijan osastoista koskien Iranin uhkaa, -
koska he elävät sen lähellä. Heidän täytyy kohdata asia päivittäin.
Iranin vallankumouskaartin merivoimat on vuosikausia häiriköinyt -
Hormuzin salmen läpi kulkevia CENTCOM:in aluksia.
Kuten aiemmin mainittiin, -
Iran tekee iskuja ei ainoastaan israelilaisaluksia vastaan, -
vaan myös esimerkiksi japanilaisaluksia vastaan.
Yhdysvallat ei ole tehnyt riittävästi tämän strategisen uhan torjumiseksi.
En usko, että Washington ymmärtää uhan vakavuuden.
Vuodesta 2009 lähtien tai ehkä jopa hieman aiemmin -
on väsytty Lähi-itään.
Yhdysvallat on sanonut, että on hei- dän aikansa lähteä pois Lähi-idästä.
Ensin suunnattiin Afganistaniin ja nyt pidemmän aikaa Tyynelle merelle.
Ei ymmärretä, että on olemassa tämä kasvava uhka, -
joka nousee siihen tyhjiöön, jonka me luomme.
Kyse ei ole vain Iranin uhasta, -
vaan nyt myös Kiinasta ja etenkin sen poliittisesta vaikutuksesta Lähi-idässä.
Tämä on kolmas pointtini.
Washington ei ole vielä herännyt siihen, että se on valtataistelussa -
tasaväkisen kilpailijan kanssa, joka saattaa uhata sen olemassaoloa.
Lähi-itä on strategisesti elintärkeä alue ja kilpailukenttä.
Yhdysvaltojen ei ole järkeä viestittää haluavansa vetäytyä -
etulyöntiasemastaan Lähi-idässä -
ja jättää tyhjiö sille suurvallalle, josta olemme huolissamme.
Washingtonissa ei olla herätty tähän tilanteeseen -
eikä olla huomioitu Kiinan mahdollista negatiivista roolia -
näiden uhkien toteutumisessa.
Tai heidän sotilaallisen, poliittisen tai taloudellisen vaikutusvaltansa -
käyttämistä estääkseen meitä toimimasta -
näitä kasvavia Iranin uhkia vastaan.
Kuten mainitsit, nämä asiat ovat elintärkeitä myös katsojien ymmärtää.
Silloinen ulkoministeri Hillary Clinton julisti, -
että Yhdysvaltain suuntautuminen itään oli katastrofi, -
jota Washington yrittää edelleen korjata monella eri tasolla.
Valitettavasti Trumpin hallinto päätti vetää pois sijoituksiaan -
Saudi-Arabiasta ja poispäin Lähi-idästä.
Tämä on avannut Kiinalle oven tulla Saudi-öljyn suurimmaksi kuluttajaksi.
Tämä haastaa Washingtonin aseman -
luotettavimpana ja kyvykkäimpänä kumppanina.
Se, joka sijoittaa eniten rahaa alueelle, saa myös suurimmat hyödyt.
Herra Oren, kun katsotaan tilannetta, mitä vakuutuksia -
Lähi-idän valtiot tarvitsevat, -
jotta Iranin pyrkimykset edetä mm. länteen pysäytetään?
Puhuit juuri Amerikan ulko- ja turvallisuuspolitiikasta -
ikään kuin ei tulisi lainkaan huomioida -
kotimaan äänestäjiä ja päättäjiä.
Yhdysvaltain presidentti ja kongressi -
eivät yleensä ole kiinnostuneita tukemaan sellaisia sijoituksia.
Tai varsinkaan mitään uusia Irakin ja Afganistanin kaltaisia sotia.
Yksi tapa ohittaa tämä -
on nk. "Horisontin yli"-politiikka.
Vetäydyimme kyllä Afganistanista, -
mutta vaikutamme silti taustalla.
Voimme ampua ohjuksia ja lähettää lentokoneita.
Meillä on lentotukialuksia.
Halutessamme voimme laukaista Tomahawk-ohjuksia sukellusveneistä -
tai hävittäjistä Välimereltä Iraniin.
Niiden ei tarvitse olla alueen sisällä.
Tietysti on näkyviäkin operaatioita.
Yhdysvaltojen merivoimat ei kuitenkaan moneen vuoteen -
ole sotinut ketään vastaan.
Se on varautunut taistelemaan Neuvosto-merivoimia vastaan -
3. Maailmansodassa ikään kuin se olisi toisinto Trafalgarista, -
Sushimasta, Midwaysta tai Korallimeren taistelusta.
Sitten se muutettiin mereltäpäin-strategiaksi.
Emme enää taistele toista meidän kaltaistamme merivoimaa vastaan.
Käytämme tukialuksiamme ja sukel- lusveneitämme laukaisualustoina.
Pelotteleeko se ketään?
Se jää nähtäväksi, kunnes on poliittista tahtoa sen käyttämiseksi.
Alueelliset resurssit ja sukellusveneet --
Toinen tähän liittyvä asia on tietysti -
uusi riippuvuus miehittämättömistä järjestelmistä, etenin merivoimissa.
Erikoisryhmä 59 on 5. Laivueen uusi lelu.
Ensinnäkin koska ei ole tarpeeksi mies- tai naisvoimaa.
Toiseksi, jos Iran iskee sellaiseen järjestelmään, -
siitä ei aiheudu uhreja.
Silloin ei tarvitse ryhtyä kostotoimiin.
Haluaisin kysyä teiltä, eversti.
Strategisella tasolla mitä pitäisi tehdä, -
jotta saataisiin aikaan muutos nykytilaan, -
jossa Yhdysvallat näyttää menet- täneen uskottavuuttaan alueella?
Meidän täytyy hylätä ajatukset, kuten ystävämme mainitsi, -
"horisontin yli"-toiveajattelusta.
Se ulottuu ainakin 1990-luvulle -
ulkoministeri Rumsfeldiin.
Olen nähnyt tämän käytännössä.
"Horisontin yli"-strategiassa CENTCOM:in alueella -
se tarkoittaa 800 kevyesti aseistau- tunutta ISIS-tyyppiä maastureissa -
valtaamassa Mosulia.
Silloin maailman ainut suurvalta ei pysty tekemään asialle mitään.
Täytyy siis huomioida alueen hallinta.
Vakuuttaisiko se liittolaisiamme kuten Israelia, -
jos sanoisimme, että te ryhdytte sotaan, mutta me olemme täällä -
horisontin toisella puolella.
Jos joudutte todella pulaan sodassa, tulemme kyllä apuun.
Se on vähän kuin Messias, joka palaa takaisin.
Olemme nyt sivussa, mutta kyllä me ilmestymme takaisin.
Se ei ole lainkaan vakuuttavaa.
Sen tueksi ei ole mitään.
Resurssit pitäisi olla varattuna horisontin toisella puolella.
Sitä varten tarvittaisi järjestelmä, pääsy ja perusta.
Yhdysvalloilla ei mielestäni ole sellaista strategiaa.
Se vaatisi henkilökohtaiset suhteet.
Juuri näin. Sinun täytyy olla paikan päällä.
Tällä hetkellä Yhdysvalloissa -
meitä ohjaa pulastrategia -
puolustusbudjetissamme.
Ystäväsi on oikeassa.
On valtavasti sisäistä painostusta -
rajoittaa Yhdysvaltojen resursseja turvallisuusstragialle -
ja turvallisuuspolitiikalle.
Painostusta tulee vasemmalta ja oikealta.
Vaatii johtajuutta selittää amerikkalaisille, -
miksi näillä ulkomaiden alueilla on merkitystä -
Yhdysvaltojen elintärkeille intresseille.
Hallinnossa ei pitkään aikaan ole ollut henkilöä, joka olisi tätä tehnyt.
Siksi tilanne on nyt tämä.
Se ei ole hyvä tilanne.
Koska aika on pian lopussa, meidän olisi parasta -
antaa katsojille positiivinen jälkimaku, mikäli mahdollista.
Eli korostetaan positiivisia asioita ennen kuin palaamme negatiivisiin.
Näiden kahden valtion merivoimat ja armeijat harjoittelevat yhdessä, -
tekevät yhteistyötä ja yhteisiä operaatioita.
IDF:n ja Yhdysvaltojen puolustusvoimien välinen yhteistyö -
on erinomaista, etenkin CENTCOM:in, mutta myös EUCOM:in kanssa, -
jolla on ohjeistukset Israelin ohjuspuolustuksesta.
Kuitenkin molempien puolten poliittinen johto ei ole yhtenäinen.
Bidenin ja Netanjahun suhteen tulee parantua, -
jotta tämä kaikki toteutuisi.
Johtajuus on avainsana tässä.
Valitettavasti aikamme on lopussa.
Kiitos eversti Rayburn ja herra Oren.
Kiitos katsojillekin, ensi kertaan!
Suomennos: Sonja Valtanen