Tervetuloa Jerusalem studioon!
Iranilaiset kutsuvat sitä Persianlahdeksi -
ja länsimaat Arabian niemimaaksi.
Jännitteitä on aina ollut alueella, -
jossa kilpailevat Iran, Irak ja Saudi-Arabia.
Ne eivät ole suurvaltoja, mutta ovat taloudellisesti merkittäviä -
öljyrikkauksiensa ansiosta.
Viime aikoina rauhallisemmat tuulet näyttävät puhaltavan alueella.
Kiinan välityksellä solmittiin sopimus Saudi-Arabian kanssa, -
ja nyt 6 v. tauon jälkeen suhteet läm- penevät Bahrainin ja Qatarin kanssa.
Tarkoittaako tämä rauhallisempaa ajanjaksoa Persianlahdella -
vai onko se hengähdystauko ennen jännitteiden puhkeamista uudelleen?
Aiheesta keskustelevat Jerusalemista tr. Nir Boms, -
Moshe Dajan-keskuksen tutkija Tel Avivin yliopistosta.
Tervetuloa Jerusalemista myös herra Eran Etzion, -
Jerusalemin kansallisen turvallisuus- neuvoston entinen varapuheenjohtaja.
Kiitos, ilo olla mukana.
Studiossa on tuttuun tapaan TV7 toimittaja, -
ja mm. Suurvallat Pelissä-ohjelman juontaja herra Amir Oren.
Kertokaa meille tarkemmin alueesta, jossa aika ei pysähdy hetkeksikään.
Ymmärsinkö oikein, että Nir on Jeru- salemissa, mutta Eran sen lähistöllä?
Oli pakko kommentoida.
Tarkastelemme ajankohtaisia tapahtumia aina suurennuslasin läpi.
Ajattelemme tämän hetken tapahtumien olevan mullistavia.
Puhuit välien lämpenemisestä Saudi-Arabian ja Iranin kesken -
sekä Bahrainin ja Qatarin kanssa.
Se muistuttaa Iranin ja Irakin välistä sopimusta vuonna 1975.
Yhdestä syystä se oli melkoinen juonenkäänne.
Kurdit joutuivat uhreiksi -
suojelijoidensa toimesta, etenkin Yhdysvaltojen.
Muutama vuosi myöhemmin tilanne kuitenkin muuttui jälleen.
Irak hyökkäsi Iraniin ja aloitti 8 vuotta kestäneen sodan.
Siitä on opittu se, että tänä päivänä -
voi tulla valtioiden kahden välisiä sopimuksia.
Niistä voi tulla kestäviä, mikäli olosuhteet eivät muutu.
Muutoksen tuulet voivat kuitenkin puhaltaa myös toiseen suuntaan.
Jokaista aloitetta tulisi siis analysoida erikseen -
ja katsoa onko niissä jotain yhteistä.
Ei tulisi kuitenkaan innostua liikaa liian pian.
Tr. Boms, miten te näette Lähi-idän tilanteen -
ja etenkin Persianlahden valtioiden vaikuttavan koko Lähi-itään?
Jatkan siitä, mihin Amir jäi.
Muistetaan vuoden 1998 sopimus -
talousyhteistyöstä Iranin ja Saudi-Arabian välillä.
Sitä seurasi kaksi muuta sopimusta.
Myöhemmin se johti konfliktiin.
Etenkin viime vuosina on kuultu kaksi tärkeää sanaa -
varsinkin arabikevään jälkeen viimeisten 10 vuoden aikana.
Nämä sanat ovat vakaus ja konfliktien ratkaisu.
On ollut paljon epävakautta ja konflikteja.
Onko niihin ratkaisua?
Kun Arabiemiraatit ja saudit menivät Jemeniin, -
heidän tarkoituksensa oli voittaa ja ajaa omia etujaan.
He ajoivat itsensä konfliktiin, jonka he tiesivät häviävänsä.
Sitten he vaihtoivat strategiaa eli kokeilivat konfliktien ratkaisua.
Heistä ei ehkä tule Iranin liittolaisia-
tai parhaita ystäviä, -
mutta ehkä niiden kanssa voi löytää jonkun paikallisen ratkaisun -
ja sitä kautta saavuttaa vakauden.
Jemenin konflikti erityisesti on johtanut ongelmiin -
kuten pommituksiin Saudi-Arabiassa ja Arabiemiraateissa.
Isossa kuvassa siihen voi löytyä ratkaisu jopa -
Aabraham-sopimusten kautta.
Katsotaan, pystymmekö keskustelemaan kaikkien Lähi-idän -
valtioiden kanssa ja sitä kautta saamaan vakautta -
ainakin meidän mittapuulla.
Se ei tarkoita, että Iranin voimaannuttaminen -
toisi vakautta muille alueille.
Se on jossain määrin toissijainen ongelma -
Persianlahden valtioille.
Tästä näkökulmasta meidän tulisi varmasti asiaa katsoa.
He näkevät näiden toimenpiteiden edistävän vakautta -
ja johtavan konfliktien ratkaisuun.
Se voi onnistua heille ainakin lyhyellä tähtäimellä.
Se voi kuitenkin aiheuttaa konflikteja muualla.
Herra Etzion, Yhdysvallat on vetäytymyässä Lähi-idästä, -
ainakin Persianlahdelta.
Samalla Washington ja Euroopan valtiot vetävät pois sijoituksiaan, -
vaikkakin Venäjä-Ukrainan konfliktin takia se ei toteudukaan käytännössä,-
mutta se koskee esimerkiksi öljypolttoaineita ja kaasua.
Samaan aikaan Kiina ja Venäjä ovat suuria öljysijoittajia.
Kiinasta on tullut Persianlahden johtavan valtion, Saudi-Arabian, -
tärkein asiakas.
Ovatko tällaiset tapahtumat vaikuttaneet -
tällä hetkellä tapahtuviin muutoksiin?
Energia on aina tärkeä varsinkin Lähi-idässä.
Tilanteeseen vaikuttavat kuitenkin isommat tekijät.
Voisin antaa kokonaiskuvan sille, mitä tähän mennessä on keskusteltu.
Näen kaksi strategista kolmiota, -
jotka määrittävät kaikkia näitä ja muita tapahtumia.
Ensimmäinen on Yhdysvaltain, Kiinan ja Venäjän muodostama kolmio.
Siinä ei ole kyse vain energiasta, vaan se on globaali valtataistelu.
Toinen kolmio on sellainen, josta puhutaan vähemmän.
Se on Lähi-idän ei-arabivaltioiden muodostama kolmio, -
eli Iran, Turkki ja Israel.
Professori Asher Sasser ennusti jo vuosikymmeniä sitten, -
että nämä kolme valtioita tulevat mää- rittämään Lähi-idän tulevaisuuden.
Hän oli oikeassa 20 vuotta sitten ja on sitä edelleen.
Näissä kahdessa kolmiossa Yhdysvallat vähentää tappioitansa -
Lähi-idässä ja keskittyy Kiinaan ja Tyynelle Valtamerelle.
Venäjän hyökättyä Ukrainaan ja ylipäätään Euroopan tilanteen takia -
Kiinasta on tullut paljon rohkeampi -
ja se etenee nopeammin.
Tätä kehitystä on syytä tarkkailla.
Kiina on aina ennen edennyt hitaasti historiallisesta näkökulmasta.
Se ei ole ollut aggressiivinen, -
vaan odottanut maailman putoavan sen syliin.
Tällä hetkellä ainakin Kiinan mittapuulla vauhti on kiihtynyt.
Se näkyy esimerkiksi suhteessa Iraniin ja Saudi-Arabiaan.
Pari päivää sitten ulkoministeri esitteli rauhansopimusaloitteen -
Israelin ja palestiinalaisten välille.
Sitä ei oteta vakavasti, mutta se osoittaa Kiinan rohkeudesta -
ja halusta sekaantua asioihin.
Tämä on tietysti Kiinan mittapuulla, ei Yhdysvaltojen tai länsimaiden.
Kiina on muuttamassa asemaansa ja se liittyy osittain energiaan.
Venäjää pidetään nykyään tietysti täysin roistona.
Tämän aiheutti hyökkäys Ukrainaan.
Yhdysvaltojen, Kiinan ja Iranin suhteissa tilanteet etenevät -
ja muuttuvat merkittävästi.
Iranin, Turkin ja Israelin kolmiosta -
voisimme puhua pitkään Israelin tilanteesta.
Uskon sillä olevan suurempi vaikutus Lähi-itään kuin ihmiset luulevat.
Turkki keskittyy pääosin omiin ongelmiinsa, -
ja mm. tuleviin vaaleihin.
Iran on tämän kolmion dynaamisin valtio tällä hetkellä.
Voidaan sanoa, että se on saavuttamassa läpimurtoa.
Tämä ei koske ainoastaan ydinasetta, vaan yleisesti strategisella tasolla, -
kuten sen alueellista asemaa ja saavutuksia.
Iran myös pitää itseään alueellisena valtana.
Iran on pystynyt ainakin toistaiseksi rauhoittamaan maan sisäiset ristiriidat.
Iran näyttää uskovan olevansa niskan päällä, -
jos niin voi sanoa.
Tämä patistaa muita pienempiä tahoja etenkin GCC:ssä -
ei muuttamaan, mutta muokkaamaan politiikkaansa -
uuteen todellisuuteen.
Paino sanalla "ei ainoastaan".
Puhutaan näistä kahdesta kolmiosta.
Venäjä, Kiina ja Yhdysvallat käyvät strategista kilpailua keskenään.
Vaikka Venäjä on toissijainen, on sillä kuitenkin vaikutusvaltaa -
johtuen sen Tarton satamasta ja ilmatukikohdista Latakiassa.
Nyt se on syventämässä yhteistyötä myös Iranin kanssa.
Miten viime aikaiset tapahtumat vaikuttavat?
Persianlahden valtioilla on valtavat resurssit ja se tukee eri valtioita -
sekä Lähi-idässä että maailmalla.
Onko tällä merkittävä vaikutus tämän päivän tapahtumiin?
Kiinan mukaantulo maailman johtavien suurvaltojen joukkoon -
on muuttanut yhtälöä.
Kun 1970-luvulla Saddat tuli Jerusalemiin, -
ja kääntyi poispäin Neuvostoliitosta, mikä alkoi jo v. 1973, -
Camp Davidin jälkeen hän siirtyi luonnollisesti amerikkalaisten leiriin.
Yhdysvallat yrittivät ainakin perustaa -
GCC:n eli Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvoston.
Siihen kuuluvat Lähi-idän maltilliset arabivaltiot.
Se oli Neuvostoliiton vastainen liittouma.
Persianlahdella Iran toimi pienempien tahojen intressien takaajana.
Muistetaan, että ne valtiot, -
jotka myöhemmin allekirjoittivat Aabraham-sopimukset, -
perustettiin vasta 1970-luvulla, kun britit vetäytyivät alueelta.
Kiina on tänä päivänä yhtä kilpailu- henkinen Yhdysvaltojen kanssa -
kuin Neuvostoliitto oli.
Kuten sanottu, Venäjästä on nyt tullut toissijainen.
Emme vielä maininneet muita valtioita tässä keskustelussa -
kuten Ranska ja Intia.
Ranska ottaa tietysti gallistisen aseman -
ja vetäytyy pois amerikkalaisten luota-
ja haluaa löytää itsenäisemmän lähestymistavan.
Presidentti Macron on tehnyt joitain vierailuja ja julistuksia, -
joista presidentti Biden ei pitänyt.
Myös Intia on erittäin tärkeä suhteissaan Lähi-itään.
Israelia pidättelee maan sisäisten ongelmiensa lisäksi -
sen haluttomuus edetä palestiinalaisten kanssa.
Tämä olisi voinut antaa sille enemmän valttikortteja -
alueellisessa pelissä.
Kaikki muut odottavat Israelin ottavan sille kuuluvan paikkansa -
suurempien aluevaltojen joukossa.
Valitettavasti taktisesti Israel pitää edelleen kiinni -
asemistaan.
Ehkä vuosikymmenten kuluttua ainakin seuraava sukupolvi -
tulee katumaan sitä.
Ranska on sijoittanut merkittävästi Persianlahdelle, -
samoin Iso-Britannia ja muut.
Se haluaa strategista autonomiaa, mutta on kaukana suurvallasta.
Etenkin Brexitin jälkeen -
anglo-saksinen maailma ja Eurooppa, -
Ranska ja Saksa, yrittävät löytää keskitien.
Tr. Boms, miten Persianlahden viimeaikaiset tapahtumat -
vaikuttavat Israelin strategisiin intresseihin alueellisesti -
etenkin Aabraham-sopimusten allekirjoitusten jälkeen?
Ovatko nämä sopimukset nyt epävarmoja?
Nämä tapahtumat ovat merkittäviä.
En usko niiden heikentävän Aabraham-sopimuksia.
Olen tutkinut asiaa paljon ja ollut yhteydessä Persianlahdelle.
He eivät halua perua Aabraham-sopimuksia.
Alussa oli trendi, jolla haettiin suhteiden lämpenemistä -
ja jopa normalisoimista.
Tällä hetkellä tilannetta yritetään tasapainottaa.
Jossain määrin voidaan jopa väittää, että Aabraham-sopimukset -
mahdollistivat sen, että lähes 2 v. myöhemmin -
avattiin suurlähetystö Teheraniin. Saudi-Arabia seurasi perässä.
Tämä antaa heille diplomaattisen ja poliittisen aseman.
He pystyvät keskustelemaan kaikkien asianosaisten osapuolten kanssa, -
mikä voimaannuttaa heitä.
Erityisesti Israelille Iranin vahvistuminen, -
sille annetut oikeudet ja taloudelliset hyödyt, -
joita se saa näiden suhteiden lämpenemisestä, -
tulevat käymään kalliiksi muilla rintamilla, joilla se kohtaa Iranin.
Israel on yrittänyt eristää Irania.
Se on ollut pääministeri Netanjahun tavoite.
Muuten Israelissa kamppaillaan poliittisesti vaikeassa tilanteessa.
Tämä tavoite siis jää muiden asioiden varjoon.
Iran ja myöhemmin Syyria -
tulevat takaisin Persianlahden yhteisöön ja sitten laajemmin.
Silloin Iran pystyy osoittamaan voimaansa muualla.
Tämä on huono uutinen meille.
Toisaalta tämä on vaarallinen näkökulma.
Jos alettaisiin puhua sotilashyökkäyksestä ydinase-Iraniin, -
jossa Saudi-Arabia on potentiaalinen hiljainen kumppani, -
se tekisi tilanteesta entistä monimutkaisemman.
Se on ongelmallinen etenkin Israelille.
Tuovatko laajemmat tapahtumat vakautta Lähi-itään?
Jotkut Persianlahden valtiot toivovat sen tuovan Syyrian Assadin -
lähemmäksi arabiliigaa ja kauemmaksi Iranista -
sekä tuovan lisää voimaa ja joukkoja maltillisemmille tahoille.
Sillä voi olla positiivisia seurauksia.
Aika näyttää toteutuvatko nämä toiveet.
On tärkeä nostaa esille CENTCOM:in komentaja Michael Kurillan lausunto,-
jonka mukaan on suuri ero sopimuksen allekirjoittamisella -
ja sen toteuttamisella.
Pahansuopaisena toimijana Iran tulee jatkamaan etujoukkojensa tukemista -
riippumatta Kiinan välityksellä Saudi-Arabialle tehdyistä lupauksista.
Herra Etzion, Syyrian ulkoministeri Faisal Mekdad -
matkusti Saudi-Arabiaan 14.4.
Myös Saudi-Arabian ulkoministeri matkusti Damskokseen 18.4.
Riad ja Damaskos näyttävät lähentyneet merkittävästi.
Ainakin yritetään saada Syyria takaisin yhteisöön, -
mistä päätettiin kokouksessa Jeddassa myöskin 14.4.
Ainoa valtio, joka vastusti Syyrian tuomista takaisin yhteisöön, -
oli Qatar. Paikalla olivat myös Egypti, Jordania ja Irak.
Qatar on kuulemma enemmän kiinnostunut näkemään -
Venäjän välittämän suhteiden normalisointisopimuksen -
Syyrian ja Turkin välillä.
Näin se pystyisi painostamaan Syyriaa -
tekemään lisämyönnytyksiä Turkille, -
joka on Qatarin luonnollinen kumppani.
Kehittyykö tämä tilanteeseen, jossa jälleen kerran -
muodostuisi selkeä arabirintama, -
vaikkei ehkä varsinaisia vihollisia, -
mutta jälleen kerran Israelia ympäröisi liittolaiset, -
jotka ovat enemmän linjassa kuin muutama kuukausi sitten?
Viittaan ensin siihen, mitä Amir mainitsi aiemmin.
Hän sanoi, että Israel joutuu maksamaan siitä, -
ettei ole edistänyt Israel-palestiinalaiskysymystä.
Uskon, että tämän lisäksi tapahtuu jotain paljon vakavampaa.
Se on se, että Israel ei ole linjassa Yhdysvaltojen ja länsimaiden kanssa -
Ukrainan tilanteesta.
Sillä on riippumaton strateginen asema, -
kuten Intialla, Saudi-Arabialla ja monilla muilla valtioilla.
Tämä on kaiken takana.
Siihen vaikuttaa Israelin sisäpoliittinen tilanne, -
demokratian rappeutuminen täällä, -
ja äärioikestolaisten tahojen nousu hallituksessamme.
Kyse on paljon syvemmästä ja laajemmasta asiasta -
kuin vain kieltäytymisestä ratkaista palestiinalaiskysymystä.
Joudumme maksamaan siitä yhä korkeamman hinnan, -
jos tätä ei pysäytetä.
Vastaan nyt kysymykseesi Syyriasta -
ja uudistuneesta arabirintamasta Israelia vastaan.
Ensiksikin hieman vitsaillen, mutta osittain tosissaan, -
voimme luottaa, etteivät arabit liittoudu strategisesti -
lähitulevaisuudessa.
Yhtenäistä arabiliittoumaa ei tule olemaan monestakin syystä.
Ei ole sattumaa, ettei se ole koskaan toteutunut.
Voidaan väitellä siitä, toteutuiko se v. 1967.
En usko sen tapahtuvan nyt.
Syyria kyllä liittoutuu arabimaailman kanssa, -
mutta se ei ole ristiriidassa tämän kanssa.
Ymmärrämme, että Syyria tai käy- tännössä mikään muu arabivaltio -
ei ole asemassa, jossa se pystyisi strategisesti asettumaan -
vuoden -67 tyyliin Israelia vastaan.
Sitä ei tule tapahtumaan.
Nyt on vahvistumassa taas toisenlainen strateginen todellisuus.
Valtioista riippumattomat toimijat, -
joita Iran tukee, -
mikä ei ole uusi tilanne, vahvistuvat ja niistä tulee -
Israelille entistä vaarallisempia.
Libanonissa on Hizbollah -
ja Syyria on saanut uutta voimaa maassa toimivista järjestöistä.
Ne toimivat joko hallituksen käskystä tai selän takana, sillä ei ole väliä.
Syyriassa toimii järjestöjä, joista suurin osa on Iranin etujoukkoja.
Tiedämme Iranin yrittävän tehdä iskuja Israelia vastaan -
myös Jordaniasta käsin.
Toistaiseksi Jordania on pystynyt hallitsemaan niitä.
Ja lisäksi myös Länsirannalta ja Gazasta käsin.
Iranin tukemat etujärjestöt muodostavat liittouman.
Se on Israelin tämänhetkinen todellinen uhka.
Se on konkreettisempi uhka kuin mikään yhtenäinen arabiliittouma.
Herra Oren?
Ydinasekysymys mainittiin keskustelussamme vain ohimennen.
Toukokuun lopussa -
Hiroshimassa järjestetään aseiden leviämistä vastustava tapahtuma.
Siellä kokoontuvat presidentti Biden ja monet muut maailman johtajat.
Iranin, Pohjois-Korean, Kiinan ja Venäjän ydinaseprojekteista -
tullaan keskustelemaan.
Voidaan olettaa, että arabivaltiot ja muut nostavat esille kysymyksen -
Israelin toiminnasta tässä asiassa.
Israelilla tulee olemaan haasteita, -
jos se yrittää keskittyä vain Iranin kysymykseen.
Myös Saudi-Arabia yrittää kaivaa itselleen markkinarakoa.
Ohjelma on pian lopussa.
Saisinko jokaiselta viimeiset kommentit. Tr. Boms?
Konfliktien ratkaisu ja vakaus voi vaikuttaa Persianlahdella, -
mutta se levittää konfliktin myös muualle.
Tämä on huolestuttavaa Israelille.
Herra Etzion?
Valitettavasti Israelin sisäinen myrsky vahingoittaa meitä strategisesti -
juuri kun Iran vahvistuu entisestään.
Israelin ja Iranin välinen tasapaino muuttuu väärässä suhteessa.
Toivottavasti pystymme muuttamaan suuntaa nopeasti.
Herra Oren?
Lisään tähän, että presidentti Bidenin ja pääministeri Netanjahun suhde -
on viileä.
Jotta suhde lämpenisi, -
Netanjahun täytyy perääntyä joistain aloitteistaan.
Toinen vaihtoehto on olla ärsyttämästä Yhdysvaltoja vuoteen 2024 asti.
Liian myöhäistä.
Mielestäni Iranin pitäisi olla huolissaan siitä, -
että keskustelu ydinsopimuksesta on laitettu jäihin.
Kiitos tr. Boms, herra Etzion ja herra Oren.
Kiitos katsojillekin! Nähdään ensi kerralla. Shalom!
Suomennos: Sonja Valtanen