Tervetuloa Jerusalem studioon!
Kun Afrikka nousi dekolonisaatiosta 1950-60-lukujen lopussa, -
Israel auttoi nousevia hallituksia ja yhteiskuntia -
kehittämään maatalous- ja teollisuusresurssejaan.
Vastineena Israel sai jonkin verran diplomaattista tukea, -
mutta arabipainostuksen takia suhteet heikkenivät.
Nyt arabimaailma on alkanut normalisoimaan suhteitaan Israeliin, -
esimerkiksi Tsadin ja Sudanin kaltaiset valtiot uskaltavat tehdä -
avoimesti yhteistyötä Israelin kanssa esim. valtiovierailujen muodossa.
Onko Israel saamassa taas jalansijaa Afrikassa?
Aiheesta keskustelevat Keski-Israelista tr. Haim Koren, -
Israelin entinen Egyptin ja Etelä-Sudanin suurlähettiläs -
sekä Raichman-yliopiston luennoitsija.
Studiossa mukana on toimittajamme herra Amir Oren, -
joka toimii myös mm. Suurvallat pelissä-ohjelman juontajana.
Antakaa meille kokonaiskuva tilanteesta nyt, -
kun Israel on normalisoinut suhteensa kahden Afrikan valtion kanssa, -
poislukien tietysti muut Afrikan ei-muslimi valtiot.
Israel pyrkii rakentamaan suhteitaan Afrikkaan, -
koska se uskoo, että Afrikalla on valtava potentiaali, -
niin kuin uskoo suurin osa maailmasta.
Kun puhumme Afrikasta, usein yleistämme.
Saharan pohjois- ja eteläpuolella on tietysti erilaisia ongelmia.
Etelä-, Itä- ja Länsi-Afrikka...
On olemassa myös yhteisiä ongelmia.
CIA:n johtaja William Burns huomautti hiljattain, -
ettei maailman tulisi sivuuttaa Afrikan tapahtumia.
70% maanosan väestöstä on alle 30-vuotiaita.
Siitä voi tulla seuraava Lähi-itä, -
jos seurataan arabikevään esimerkkiä.
Monissa maissa tilanne voi kuohahtaa ja johtaa kansannousuun.
Toinen tekijä on tietysti Kiinan soluttautuminen eri Afrikan maihin.
Siellä Kiina joskus kilpailee Israelin kanssa.
Israelilaiset yritykset yrittävät tehdä kauppaa -
tai saada jonkinlaista jalansijaa siellä.
Tsadin ja Sudanin kohdalla nähdään, -
että mahdollisesti Aabraham- sopimukseen liittymisestä johtuvan -
ensi-innostuksen jälkeen edistys on ollut hidasta -
asian ilmoituksesta suhteiden normalisoimseksi -
ja diplomaattisten suhteiden luomiseen.
Diplomaattisuhteet luotiin Tsadin kanssa jo 60 vuotta sitten.
Tsadin presidentti kävi Israelissa 1960-luvun puolivälissä.
Nykyinen presidentti on hänen poikansa ja isänsä seuraaja.
Hän vieraili Israelissa helmikuun ensimmäisellä viikolla.
Hän avasi maansa suurlähetystön Tel Avivin lähellä Ramat Ganissa.
Hän lupasi suhteiden syventyvän, mutta se on edennyt erittäin hitaasti.
Ulkoministeri Eli Cohen vieraili Sudanissa toisen kerran.
Aiemmin hän oli siellä tiedusteluministerin roolissaan.
Hän tapasi siellä yhden maan johtajista kenraali Burhanin, -
joka lupasi taas edistää asiaa.
Tämä riippuu myös kahdesta tekijästä:
Tarvitaan Yhdysvaltojen apua suhteiden lämmittämiseen, -
sekä palestiinalaiskysymyksestä, -
josta julkaistiin tiedote Khartumissa.
Edistyminen palestiinalais- kysymyksessä auttaisi myös -
Israelin suhteita useiden Afrikan valtioiden kanssa.
Mainitsitte CIA:n johtajan William Burnsin kommentin, -
joka viittasi erittäin totuudenmukaiseen asiaan.
Afrikka ei myöskään ole mikään yhtenäinen maanosa.
Pohjois-Afrikka eroaa paljon Länsi-, Itä- ja Etelä-Afrikasta.
Maanosan joka kolkka on erilainen.
Australia on ehkä ainoa melko yhtenäinen maanosa, -
vaikkakin maahanmuuton takia sekään ei enää pidä paikkaansa.
Tr. Haim Koren on toiminut kahden Afrikan valtion suurlähettiläänä.
Hän on kirjoittanut akatemiassa laajasti Afrikan eri osa-alueista -
monista eri näkökulmista.
Kuinka tärkeä asia on Israelin näkökulmasta?
Huomioidaan myös muut alueen valti- ot kuten Turkki, jonka ex-pääministeri
Ahmet Avutoglu julisti Turkin solut- tautuvan jokaiseen Afrikan valtioon.
Vetäydyttyään monista maista nyt myös Ranska haluaa jälleen -
vahvistaa asemaansa Afrikassa, samoin Britannia ja Italia.
Myös Yhdysvallat kilpailee Kiinan kanssa vallasta.
Se tuo haasteita myös Israelille.
Miten tilanne kehittyy?
Afrikan ja Israelin suhteissa on ollut muutamia eri vaiheita.
Israelin itsenäistymisen jälkeen -
Israelia ympäröivät viholliset.
Silloin Israel pyrki löytämään uusia liittolaisia laajemmalta.
Tuohon aikaan nuoret Afrikan valtiot -
tarvitsivat kiperästi Israelin apua.
Nuorena valtiona Israelilla oli osaamista maahanmuuttoon, -
maatalouteen ja muuhun liittyen.
Se oli hyödyllistä Afrikan valtioille ja suhteita muodostettiin -
valtioiden kanssa ympäri Afrikkaa.
1970-luvun aikana -
elettiin pan-arabiajan kukoistuskautta, -
jonka tavoite oli tuhota Israel.
Saudi-Arabia painosti Afrikan valtioita -
katkaisemaan suhteensa Israeliin -
huokuttelemalla heitä rahalla.
Suurin osa Afrikan maista kuten Etiopia suostui tähän.
Ne normalisoivat suhteet jälleen 1990-luvun puolivälissä, -
kun Israelin valtio oli kokenut dramaattisia muutoksia -
Madridin ja Oslon sopimusten johdosta.
Suurin osa Afrikan valtioista normalisoi suhteensa Israeliin.
Sudan on tästä tyypillinen esimerkki.
Britannia hallitsi myös Sudanissa.
Israelissa oli Britannian mandaatti ja Sudanissa yhteishallintoalue.
Britannia halusi ylläpitää suhteita kahteen siirtokuntaan.
Kauppatavaran myynti Sudanista Israeliin kukoisti.
Esimerkiksi puuvillakauppa kukoisti.
Israel itsenäistyi v. 1948.
Sudan halusi rakentaa suhteet Israeliin.
Sudanin ensimmäinen hallitus teki sopimuksen Israelin kanssa.
Nyt kun arkistot avataan, voidaan nähdä selkeästi, -
miten syvä maiden välinen suhde oli.
Sudan itsenäistyi vuonna 1956.
Vuonna 1958 maassa oli ensimmäinen vallankaappaus.
Jopa sen jälkeen Sudanin hallitus yritti rakentaa suhteita Israeliin.
He pelkäsivät Egyptin Abdel Nasseria ja pan-arabismia.
Kaikki muistanevat vuoden -66 Jemenin tapauksen, -
jolloin Egypti pommitti Jemeniä kaasulla.
Sudanin oli pakko liittyä pan-arabismiin -
ja se katkaisi välinsä Israeliin.
Suhteet palautuivat myöhemmin 80-luvulla.
Jopa Bashirin aikana yritettiin rakentaa suhteita Israeliin -
vuodesta 2014 lähtien.
Sama näkyy myös muissa maissa kuten Ugandassa.
Etiopiassa tapahtui muutoksia kommunistivallankumouksen jälkeen -
ja kun valta siirtyi siviilihallitukselle.
Kaikki tämä vaikutti suhteisiin Israelin kanssa.
Afrikka ei kuitenkaan vastustanut suhteita Israeliin, vaan päinvastoin.
Kuten mainitsit, esimerkiksi Tsad haluaisi edistää suhteita -
ja ylläpiti niitä kaikessa hiljaisuudessa.
Viimeisten 30 vuoden aikana meillä on ollut lämpimät suhteet Tsadiin.
Olen itsekin vieraillut siellä.
Ihan vaan tiedoksenne, saimme juuri rakennettua sairaalan -
Tsadin pääkaupunkiin muutama kuukausi sitten.
Suhde siis jatkuu edelleen.
Meidän täytyy laajentaa yhteistyötämme -
Afrikan eri valtioiden kanssa.
Suunta on kuitenkin hyvin selkeä.
Herra Oren, haluaisin kuulla teidän kommenttinne äskeiseen.
Nostan esille myös pari muuta asiaa.
Eri maiden kansalaiset voivat olla ystävällisissä väleissä keskenään, -
mutta loppupeleissä kyse on osapuolten intresseistä.
Israel pystyy vastaamaan moniin Afrikan tarpeisiin ja intresseihin.
Sekä Israel että Afrikan valtiot tiedostavat tämän.
Matkan varrella on kuitenkin esteitä.
Palaan jälleen CIA:n johtaja Burnsiin, -
joka puhui terrorismiongelmasta ja islamisteista.
Ongelmia aiheuttavat nuori väestö ja korkea työttömyysaste.
Maastamuutto on kasvanut Euroopan suuntaan -
ja jopa arabivaltioihin, -
joista ihmiset jatkavat matkaansa Eurooppaan.
Viime kädessä miten Israel voi parantaa suhteitaan?
On niitä, jotka kannattavat terrorismia, -
esimerkiksi islamistijärjestöjä tukevat valtiot Afrikassa ja muualla -
sekä Iranin islamilainen tasavalta, -
joka tukee monia näitä hallituksia korruptoituneella tavalla.
Israel ei ole mukana tässä pelissä, -
koska enimmäkseen se ei pysty siihen.
Se yrittää kehittää maataloutta ja terveydenhuoltoa.
Se rakentaa sairaaloita, auttaa ihmisiä ja vakauttaa yhteiskuntia.
Näin se palvelee molempien osapuolten intressejä, -
mikä antaa Israelille tietynlaista diplomaattista valtaa.
Lisään vielä sinun ja Haim Korenin kommentteihin.
60-luvun alussa Israel auttoi kehittämään itsenäistyviä valtioita -
ja samalla auttoi kasvattamaan uuden sukupolven johtajia.
He olivat nousevia tähtiä, jotka pääsivät lopulta johtoasemiin -
joko demokraattisesti tai sitten sotilasvallankumousten kautta.
Israelia vahingoitti kuitenkin myös -
Etelä-Afrikan valkoisten ylivaltahallitus ennen 1990-lukua.
Nyt tilanne on muuttunut.
Nyt siellä hallitsee mustien ylivaltahallitus.
Kuten mainitsit Afrikka on jakautunut idän, lännen, keskiosien -
ja pohjoisen välillä.
Lisäksi siellä on jäänteitä siirtomaavallasta: -
Britannia, Ranska, Belgia ja jopa Saksa Namibiassa.
Israel on välttynyt tällaiselta kansan kaksijakoisuudelta.
Mitä tulee nyt -
Malin ja Burkina Fason turvallisuusongelmiin -
tai ryhmiin kuten ISIS:iin, -
Israelilla on paljon terrorismin vastaista ja tiedusteluosaamista, -
millä se voi auttaa näitä maita.
Siinä on myös ongelmansa, että on suhteita moniin eri maihin.
Yksi niistä onkin suurlähettiläs Korenin erityisosaamista: -
Taistelu suuresta renessanssin padosta Niilillä.
Se kulkee Etiopian, Sudanin ja Egyptin kautta.
Suurlähettiläs Koren mainitsi Sudanin v. 1958.
Sinä vuonna Nasser ilmoitti, -
ettei enää tue unelmaa Niilin laakson yhtenäisyydestä.
Sudan ja myöhemmin Etiopia eivät uskoneet, -
ettei Egypti enää tavoittelisi Niilin yläjuoksua.
Nyt Israel joutuu joskus valitsemaan eri ystävien välillä, -
joilla on ristiriitaiset näkemykset omista turvallisuushaasteistaan.
Ehkä suurlähettiläs Koren haluaisi kommentoida tätä.
Olkaa hyvä, suurlähettiläs Koren.
Olette aivan oikeassa, -
koska renessanssi padon pitäisi olla paikallinen kysymys -
kahden tai kolmen, tänä päivänä neljän maan välillä -
eli Etiopia, Sudan, Etelä-Sudan ja Egypti.
Kitkaa on kuitenkin Egyptin ja Etiopian välillä.
Abdel Nasserin jälkeen -
on tehty kaksi asiaa vuonna 1956.
Ensimmäisen padon rakentaminen Aswaniin -
ensin Neuvostoliiton ja sittemmin Yhdysvaltojen toimesta.
Sitten he ottivat Suezin kanavan, mikä muutti tilannetta Lähi-idästä alkaen.
Tuolloin Israel oli sodassa Egyptin ja muiden arabivaltioiden kanssa.
Muutosten seurauksena -
Israel ja Egypti tekevät yhteistyötä tänä päivänä.
Mubarak toimi Egyptin presidenttinä 30 vuoden ajan.
Egyptin media syytti Israelia veden varastamisesta Niilistä Etiopian kautta.
Ensimmäistä kertaa Sisi pyysi Israelia toimimaan välittäjänä -
Egyptin ja Etiopian välillä patokysymyksessä.
Tämä on mielenkiintoista, ja se kertoo Lähi-idän tilanteen muutoksesta.
Etelä-Sudan hallitsee Valkoista-Niiliä -
ja Etiopia Sinistä-Niiliä, joka sisältää Tana-järven -
ja laskeutuu sitten Valkoiseen-Niiliin Khartumiin.
Tässä on mukana neljä pelaajaa, -
jotka kiinnittävät maailman huomion tähän kysymykseen.
Se vaikuttaa ensisijaisesti Punaiseenmereen.
Maailmalla on mahdollisuus liikennöidä -
Punaisenmeren ja Suezin kanavan kautta Intian valtamereltä.
Mainitsit aiemmin kiinalaiset.
Tiedätte, että Afrikan ja muiden hallinta kulkee näiden kautta.
Siksi Djibouti, Somalia, Sudan -
ja muut valtiot ovat niille niin tärkeitä.
Palaan vielä renessanssin patoon.
Vuosikausien ajan Egypti luuli, -
että Niilin alajouksulla -
se voisi määritellä virtauksen suunnan -
Ugandasta ja Tansaniasta -
kaikkien Niilin varrella olevien valtioiden läpi.
Alussa sillä oli Britannin tuki ja jopa itsenäistymisen jälkeen.
Ensimmäinen sopimus tehtiin v. 1929.
Se mahdollisti Britannian alaisille Egyptille ja Sudanille -
parhaan mahdollisen hyödyn Niilistä.
Keskeytän hetkeksi ja selvennän.
Katsojiemme täytyy ehkä katsoa ohjelma uudelleen kartan kanssa.
Herra Oren, pyytäisin teitä -
kertomaan meille hieman tämänhetkisestä tilanteesta.
Kysymys on ajankohtainen. Donald Trumpin hallitus yritti -
toimia sovittelijana sodan partaalla olevien Egyptin ja Etiopian välillä.
Tällä on vaikutusta myös Israeliin ja koko maailmaan.
Otetaan huomioon, että kolmasosa nestemäisestä luonnonkaasusta -
kulkee näiden meriteiden kautta.
Se kulkee Egyptin ja Sudanin kautta.
Jos maiden välille syttyisi sota, -
ja nämä vesireitit olisivat sota-alueilla, -
sillä olisi merkittävämpi vaikutus Eurooppaan kuin Venäjän toiminnalla.
Jopa Yhdysvalloissa jotkut sekoittavat Niili-joen, -
jonka pitäisi olla Egyptin elämän lähde, -
jopa mytologiassa Nilus oli kuningas Egyptuksen isä tai äiti, -
ja Suezin kanavan.
Ne ovat kaksi täysin eri vesistöä.
Viime aikoihin asti ja ehkä se jatkuu vieläkin, -
Egyptillä on ollut kädet täynnä töitä Eritrea-ongelmansa -
ja pohjoisen maakuntien kanssa.
Nyt kun siellä on saavutettu jonkinlainen tulitauko, -
palataan ehkä tähän ongelmaan.
Yksi ongelma lisää on se, että Itä-Afrikka, -
mukaan lukien Etiopia ja Eritrea, on Punaisenmeren rannalla.
Jos Israelilla on turvallisuushuolia Jemenissä, -
etenkin kun Iran hallitsee hutheja, -
Hodeidan satamaa ja muita paikkoja etelässä aina melkein Adeniin asti, -
silloin Israelin täytyy ylläpitää suhteitaan Itä-Afrikan valtioihin.
Lisään tämän vielä sivuhuomautuksena.
Israelissa on nykyään merkittävä määrä afrikkalaisia -
Eritreasta, Darfurista ja Sudanista.
Alun perin valtio ja osa kansalaisista eivät ottaneet heitä hyvin vastaan -
alueilla, jonne he asettuivat.
Nyt he ovat sopeutuneet yhteiskuntaan.
On ironista, että he voivat toimia hyvän tahdon lähettiläinä.
He lähettävät kotiinsa rahaa ja raportoivat asioista.
Israelia pidetään hyvänä esimerkkinä länsimaisesta ja Lähi-idän valtiosta, -
koska nämä ihmiset ovat nyt sopeu- tuneet maan kulttuuriin ja talouteen.
Se oli lyhyt maahanmuuton aalto, jossa ihmiset muuttivat Israeliin -
ja pakenivat Sudanin ja Eritrean sotaa.
Perheeni otti luokseen yhden tällaisen perheen -
ja auttoi heitä pääsemään jaloilleen.
Loppujen lopuksi ymmärretään, ettei Afrikan maanosa ole katoamassa.
Se kukoistaa ja siellä on paljon potentiaalia.
Se on meidän naapurissamme.
Aikaa on jäljellä noin 2 minuuttia.
Haluaisin kuulla suurlähettiläs Korenin tulevaisuudenarvion.
Miten näette Israelin suhteiden eri Afrikan valtioiden kanssa kehittyvän?
Huomioidaan, että suhteet ovat alkaneet normalisoitua -
kahden Afrikan muslimivaltion kanssa.
Meidän tulee suhtautua tulevaisuuteen optimistisesti.
Katsokaa, mitä tapahtuu parhaillaan -
monissa maissa Afrikan ympärillä.
Se antaa kuvan, mihin tilanne on kehittymässä.
Osissa Afrikkaa kärsitään nälänhädästä, terrorismista -
ja maastamuutosta.
Suurin osa Afrikan valtioista tarvitsee meidän osaamistamme.
Esimerkiksi Tsadin valtiolla ja armeijalla -
on merkitystä Ranskalle ja Yhdysvalloille.
Terrorismia on Libyasta, Malista ja Mauritaniasta -
aina Länsi-Afrikan uusiin valtioihin, jotka eivät ole ennen siitä kärsineet.
Silloin ymmärretään, että meidän apumme on tarpeen.
Sama pätee myös Sudaniin.
Suurlähettiläs Koren, meidän täytyy jatkaa keskustelua -
seuraavassa Afrikkaan liittyvässä jaksossa.
Siellä on myös paljon islamistien harjoittamaa vainoa kristittyjä kohtaan.
Aiheesta riittää keskusteltavaa.
Kiitos suurlähettiläs Koren ja herra Oren mukanaolostanne.
Kiitos katsojillekin, nähdään ensi kerralla!
Suomennos: Sonja Valtanen