JERUSALEM STUDIO
Shalom! Tässä Jerusalem studio.
Miljoonat israelilaiset suuntaavat 1. marraskuuta äänestysluukuille -
valitsemaan uutta parlamenttia. Äänestysprosentti kertoo määrän, -
sekä mitkä sektorit ja väestökeskitty- mät jouduttavat tai viivyttävät -
seuraavan koalitiohallituksen syntymistä kolmen viikon päästä, -
vai päädytäänkö taas umpikujaan, kuten kolmen vuoden ajan on käynyt.
Mitkä ovat vt. pääministeri Jair Lapidin johtamien joukkojen näkymät?
Pystyvätkö he pitää kiinni vallasta -
paluuta tekevää Benjamin Netanjahua vastaan?
Pysyykö seuraavan hallituksen muodostaja vallassa neljä vuotta?
Pohdimme ja ennustamme näitä yhdessä asiantuntijoiden kanssa.
Mukana on herra Mitchell Barak, -
joka on Kevoon tutkimusryhmän toimitusjohtaja.
entinen parlamenttijäsen Dov Lipman, -
Jad L'Olim -järjestön perustaja ja toimitusjohtaja.
- Kiitos kutsusta.
- Studiossa TV7:n toimittaja, -
Jerusalemin vartijat ja Suurvallat pelissä -ohjelmien isäntä Amir Oren.
Laaditko, jos ei ennustuksen, niin ainakin yleiskatsauksen -
siitä mitä lähitulevaisuudessa odottaa.
- Annan ennustuksen, mutta en nyt.
Vasta vaalien jälkeen, jolloin voin ennustaa taaksepäin.
On mielenkiintoista kävellä vaikkapa Jerusalemin tai Tel Avivin kaduilla, -
koska sivulliset joita kohtaat -
ovat sekä osallisia että tarkkailijoita.
Katsot heitä metrossa ja pohdit -
aikovatko he äänestää vai jäävätkö he kotiin.
Heidän toimintansa määrittelee lopputuloksen.
Gallup-tulokset ovat pysyneet lähes liikkumatta -
jo viikkojen ajan.
Pienikin liike voi määrittää tulokset.
Jos Netanjahun johtama blokki saa 61 parlamenttipaikkaa, -
hän voittaa.
Jos hän saa niitä 59, vastapuoli estää hänet, -
vaikka se ei kykenisi muodostaa hallitusta -
sen oman hajanaisuutensa vuoksi.
Tästä juontuu mieleen Charles Dickensin sanonta -
joka koskee shillingin merkitystä sen välillä mitä tarvitset -
ja mitä sinulla jo on. Se on köyhyyden ja onnen erotus.
- Veteraanineuvonantaja ja gallupisti herra Barak, -
ovatko kansan parissa tehdyt gallupit tarkkoja?
Etenkin nyt kun puolueryhmittymien rakenteet -
eivät enää ole välttämättä entisenlaiset.
- Arabien yhteislistan nationalistinen Balad-puolue -
ei aio enää mennä vaaliliittoon kommunistien -
ja islamistien kanssa.
Sitten on entinen vuorotteleva pääministeri -
Naftali Bennett, joka on ilmoittanut ettei asetu ehdolle.
Tästä nousee iso kysymys -
kykeneekö hänen kakkosmiehensä, -
nykyinen sisäministeri ja veteraaniliittolainen -
Ayelet Shaked ylittämään vaalikynnystä.
Nuo äänet lentävät joko roskiin -
tai ne suuntautuvat muille oikeistoryhmittymille.
Ne ovat pakostakin Netanjahulle uskollisia ryhmittymiä.
Voisiko tässä olla viite Netanjahun paluusta valtaan?
- Jatkan Amir Orenin teemaa -
ja sanon että nämä ovat parasta ja huonointa gallupeissa.
On täysin arvotonta tarkastella näitä tutkimuksia -
ja ottaa niitä vakavasti.
On edesvastuutonta medialta julkaista niitä.
Se on täysin edesvastuutonta.
Se on epäammattimaista mielipidetutkijoilta.
Tunnen heistä monia. He tekevät töitä paitsi mediajärjestöille, -
osa tekee myös 1-3 puolueelle jotka järjestävät näitä gallupeja.
Joskus näkee vaalikynnystä lähellä olevien puolueiden -
pärjäävän gallupeissa toisia paremmin.
Heidän käyttämä internet-kysely -
ei ole toimiva tapa Israelissa.
Suurimmat kyselyotannat voivat olla 100 000 henkeä -
ja he suorittavat gallupeja koko vaalien ajan.
Mutta näiden otanta on noin 600 henkeä. Osa käyttää puhelinkyselyjä.
Hulluinta ja epäammattimaisinta on -
4,2-4,5 prosentin virhemarginaali 600-1000 hengen otannassa.
Tämän virhemarginaali on hyvä silloin kun otanta kattaa 48-52 prosenttia, -
kun luku on korkea ja virhemarginaali on siellä.
Gallupien virhemarginaali on 4,5 prosenttia -
ja parlamenttiin pääsyn äänikynnys on 3,25 prosenttia.
Se on vähemmän kuin virhemarginaali!
Joten ne ovat tilastollisesti merkityksettömiä gallupeja.
Joten 600 otannan kyselyssä äänikynnyksen ylittämisestä -
tai alittamisesta vaikkapa Ayelet Shakedin kohdalla tarkoittaa -
17 ääntä vastaan 25 ääntä nettikyselyssä.
Joten emme saa heittäytyä tähän mukaan, -
"gallupien mukaan Netanjahu voi palata" jne.
Vaikka gallupit suurieleisesti ennustavatkin hänen paluuta, -
ne puntaroivat hänen saavan vain yhden paikan enemmistön, -
61 paikkaa.
Pyöritellään että hän on 59-61 paikan tuntumassa.
Edelleen, se on kaikki virhemarginaalin rajoissa joten sitä ei voi ennustaa.
Se mikä merkitsee on vaalipäivän tulos -
ja miten ihmiset äänestävät silloin.
Usein he päättävät vasta viime hetkellä ketä äänestää.
Joten gallupeja ei voi ottaa vakavasti.
Tulosta emme tiedä. Netanjahusta voi ainakin sanoa sen, -
että hän on Israelin paras politiikan yksityisyrittäjä.
Hän ei luovuta.
- Saanko keskeyttää hetkeksi.
Siellä näkyy presidentti Reagan Mitchell Barakin takana.
Muistan kuinka lokakuussa 1980 -
olin USA:ssa Carterin ja Reaganin presidenttikisan aikana.
Carter johti gallupeja.
Reagan kiri viikonlopun aikana ja voitti.
Mutta jos ammattiennustajilta olisi kysytty -
viikko ennen vaaleja kuka voittaa, he olisivat olleet väärässä.
- Herra Lipman, haluan kuulla kantasi tähän.
Barakin esittämät syytökset ovat hyvin vakavia.
Sillä on suuri vaikutus, käydäkö äänestämässä vai ei.
Myös mielipide voi muuttua viime hetkellä.
Saatetaankin äänestää kakkosvaihtoehtoa, -
joka on osa sen puolueen koalitiota jota halutaan äänestää.
Korostavatko puolueet vastuuntuntoisesti myös asioita -
jotka eivät ole politisoituneita?
- Olen Mitchellin Barakin kanssa samaa mieltä gallup-toiminnasta -
vaikka se ei olekaan alaani.
Elän kuitenkin poliittisessa ympäristössä -
ja gallupit ovat suuntaa antavia. Ne eivät kerro täsmällisiä tuloksia.
Mutta mitä poliittisena analyytikkona analysoimiseen tulee, -
itselläni ei ole poliittista agendaa eikä puolueohjelmaa.
Mutta kun näemme julkaistuja lukuja virhemarginaaleineen -
ja kyselyjä joihin ovat vastanneet ne jotka eivät tiedä ketä äänestävät, -
tällä hetkellä ainoa ehdokas joka näyttäisi kykenevän -
muodostaa koalitiohallituksen on Netanjahu.
Se ei ole varmaa ja tilanne voi heilahtaa, -
mutta tilanne näyttää siltä.
Jair Lapid ilmoitti ettei muodosta hallitusta arabipuolueiden kanssa.
Kaikkine virhemarginaaleineenkin luvut eivät riittäisi koalitioon.
Se saa äänestäjät heilumaan (ehdokkaiden välillä).
Tämä fakta heiluttaa heitä.
Ihmiset eivät tajua sitä, -
että jos Netanjahu saa 61 paikkaa, hän ei varmista oikeistohallitusta.
Hän kääntyy sen sijasta vasemmiston puoleen.
Hän tekee kaikkensa saadakseen muut koalitioonsa -
ja silloin neuvottelu ja sopimusten teko alkaa.
Olen käynyt lukuisia katukeskusteluja ja lukuisat ihmiset kysyvät minulta -
kuinka äänestää.
On valtava määrä ihmisiä joilla ei ole ituakaan -
ketä äänestää.
He päättävät vasta äänestyskoppiin astuessaan.
Vankat Likudin kannattajat -
etenkin englantia puhuvan väestön keskuudessa eivät -
äänestä enää Likudia. Ei niinkään Netanjahun -
vaan Likudin vaalilistan takia.
Ne joita he aiemmin äänestivät eivät ole enää listan yläpäässä.
Olen samaa mieltä. Riippumatta gallupeista, en analysoi niitä, -
kadun tapahtumat kielivät siitä että tulos on täysin auki.
Uskon Netanjahun muodostavan hallituksen jollain konstilla.
Tai sitten jäädään taas hallituksettomaan kierteeseen -
ja edetään kohti uusia vaaleja.
- Israelin englanninkielinen yhteisö on melko pieni Likudista puhuttaessa.
Valtaosa Likudin kannattajista on israelilaissyntyisiä.
Heidän joukossa on myös itämaisesti orientoituneita.
Herra Oren, molemmat vieraamme esittivät huomion -
joka on merkittävä.
Puolueiden vaalilistat ovat muuttuneet.
Hyvä ystäväsi Nachman Shai -
on valahtanut sijalle 9 listalla. Se ei ole realistinen paikka ponnistaa.
- Sitten hän ei ole hyvä ystäväni enää.
- Aivan, sinä menetät ystävän tai hän menettää, katsotaan.
No, vitsit sikseen.
Noilla listoilla on paljon uusia kasvoja.
He kuuluvat vanhoihin puolueihin, joilla ei mene niin hyvin -
kansallisissa mittauksissa, puolueryhmämittauksissa kylläkin.
Vähentääkö tämä äänestäjien määrää?
Joka sitten lisäisi kuitenkin lukuja, -
tai sitten ei.
- Päätös siitä äänestääkö sitä tai tätä listaa -
koostuu useasta eri tekijästä.
Siihen liittyy perinne, joskus jopa perheperinne.
Parin sukupolven juttu, sama kuin olisit jalkapalloseuran fani.
Sitä ei vaihdeta vain sen takia jos seura häviää pelin.
- Tässä on kyse enemmän aatteellisesta asiasta.
- Kyllä, siinä on ideologinen kytkös ja puolueohjelma.
Viimeisten vuosien ja vuosikymmenien aikana -
on puoluejohtaja ollut tärkein.
Pienempien koostumus oli aiemmin tärkeää, -
koska ne edustivat tiettyjä sektoreita.
Ne lupasivat tehdä töitä näiden sektoreiden hyväksi -
jos tulivat valituksi.
Nämä ihmiset houkuttelivat ryhmänä äänestäjiä.
He olivat potentiaalisia ministerisalkun saajia, mutta tämä on vähentynyt.
Tämä kehitys alkoi luultavasti vuoden 1992 vaaleista.
Tuolloin puolueilla oli ensimmäistä kertaa johtajansa äänestettävänä.
"Työväenpuolue, jota johtaa Jitzhak Rabin."
Äänestyslipussa ei aiemmin ollut nimiä -
ja (parlamenttivaaleissa) ei ollut kyse suorasta nimivaalista, -
siinä mielessä kuin ne alkoivat vuonna 1996.
Nyt sillä ei ole merkitystä, -
toki poliitikot tappelevat siitä kynsin hampain.
Mutta kansalle ei ole merkitystä ketä listoilla on -
ja mikä heidän sijoitus on.
Mutta lisätään vielä yksi merkittävä tekijä: Dov Lipman -
ja hänen ihmisille antama opastus.
Toinen tekijä on presidentti Jitzhak "Bougie" Herzog.
Heti kun tulokset on vahvistettu, -
puolue-edustajat menevät presidentin puheille -
ja antavat suosituksensa (hallitustunnustelijasta).
Sitten Herzog muistuttaa olevansa toinen presidentti Herzog.
"Isäni oli ensimmäinen, hän kykeni vuonna 1984 -
luoda Likudista ja työväenpuolueesta kansallisen yhtenäishallituksen."
"Nyt minä teen samoin."
- Onko sillä merkitystä että Jitzhak oli työväenpuolueen puheenjohtaja?
- Ei sillä ole vaikutusta.
Vain sillä on merkitystä että hän pystyy vapauttaa -
poliitikot heidän vaalilupauksistaan: -
"Minä en mene hallitukseen X:n kanssa, -
kävi miten tahansa."
Herzog käyttää auktoriteettiaan mikäli hänellä sitä on.
Hän ei ole rabbi kuten isoisänsä, -
hän oli Irlannin päärabbi.
Hän sanoo ettei ole muuta keinoa, hallitus pitää vakauttaa.
"Ei voida mennä kuudensiin vaaleihin kolmen vuoden sisällä, -
joten lyökäämme päät yhteen ja etsitään ratkaisu -
työväenpuolueelle, liberaalille Jesh Atidille ja Benny Gantzin koalitiolle."
- Herra Barak, kansallisia mielipidetutkimuksia katsottaessa -
huomattavan kokoisen arabisektorin sisällä -
on valtava määrä potentiaalisia äänestäjiä.
Ennusteiden mukaan vain harva olisi äänestämässä.
Heidän keskuudessa esiintyy väsymystä ja turhautuneisuutta.
Yhteisen arabilistan rakenne on muuttunut.
Aiemmasta liittoumasta on vain kaksi puoluetta jäljellä.
Näetkö että alhainen tulos voisi mahdollisesti avittaa -
Netanjahun koalition valtaan pääsyä?
- Vastaan tähän ja sitten palaan siihen mitä Amir ja Dov sanoivat.
Emme tiedä vielä miten arabiäänten kanssa käy.
Heitä motivoi ehkä viha tai kunnioituksen puute.
Korkein oikeus on kieltänyt yhden heidän vaalilistoistaan.
Lisäksi puolueet sanovat etteivät istu hallituksessa arabien kanssa.
Joten on aikaista ennustaa heidän vaalikäyttäytymistä.
He voivat kääntää vaalit suuntaan tai toiseen.
Olen tehnyt mielipidemittauksia arabien keskuudessa 10 vuotta.
Enemmistö heistä haluaa hallitukseen tai tukea sitä ulkopuolelta.
Saimme tämän selville 4-5 vuotta sitten.
70 prosenttia edustajista halusi hallitukseen tai tukea sitä.
Heidän intresseissä on päästä budjetin laadintaan ja osaksi hallitusta, -
olla osana maata.
Kaikki riippuu siitä mikä arabilista asettuu ehdolle.
Ja mitä muut puolueet sanovat.
Jos heitä loukataan tarpeeksi usein, jos Lapid tai Gantz sanoo -
ettei mene hallitukseen arabien kanssa, -
se motivoi saamaan heidät ulos. Amir puhui Herzogin luo menosta.
Minä syytän häntä Israelin johdon pilaamisesta.
Se on paljon sanottu, mutta hän on tuhonnut maan johdon.
Hän oli ensimmäinen työväenpuolueen pääministeriehdokas -
joka ei hakenut johtajan paikkaa.
Hän sanoi jakavansa pestin eikä istuisi neljää vuotta.
Hän aikoi jakaa sen Tzipi Livnin kanssa. Siitä alkoi johtajuuden tuho -
Israelin demokratiassa. Tästä päästään Netanjahuun, -
pohdintaan siitä voiko hän muodostaa hallituksen vai ei.
Hän on kulkenut vaalista toiseen vailla vastusta viimeiset 10 vuotta.
Ei ole ketään joka julistaisi korvaavansa hänet ja olevansa johtaja
Nyt ilmoitetaan kuka on vuorottelu- vuorossa ensimmäisenä ja toisena.
Hallitus kootaan tiiminä.
Netanjahu on kuin kaikkien aikojen nyrkkeilijä Muhammad Ali -
ja hän käy George Foremania, Joe Frazieria ja Sonny Listonia vastaan -
viiden erän verran, päätyyn asti.
Kukaan ei haasta häntä johtajuudessa.
Kukaan ei julista päihittävänsä hänet, muodostavansa hallituksen -
ja johtavansa maata. Vain Netanjahu pyrkii Israelin johtajuuteen -
eli pääministeriksi.
Gantz kampanja lupaa että hän saa vakaan hallituksen aikaiseksi.
Mutta mitä sen jälkeen? Aikooko hän johtaa maata?
Vai hoitaako hän vain hallitusta?
Vain Netanjahulla on asiakeskeinen sisältö.
Hän puhuu puolustus- ja turvallisuusasioista.
Israelilaisia ei aja talousasiat vaan turvallisuus -
ja puolustusasiat, ja se kuka hoitaa nämä parhaiten.
Lapid on osoittanut pystyvänsä siihen mutta lopulta kyse on johtajuudesta.
Netanjahu pyrkii johtajuuteen niitä vastaan jotka eivät ole hänen tasolla.
Hän hyötyy tästä vaalipäivänä. Lapid näyttää toki hyvältä -
pääministerin pallilla. Hän on virkaatekevä pääministeri -
ja hänellä on mennyt hyvin. Mutta hän ei ole julistanut jatkavansa virassa -
ja kokoavansa hallituksen.
Ehkä kierrätyshallituksen. Hän on sen jo toteuttanut, -
eivätkä israelilaiset pidä kierrätyshallituksista.
Israelilaiset pitävät diktatuureista ja poliittisista puolueista.
90 prosenttia vaalipuolueista ovat diktatuureja.
Kyse on niiden keulakuvista, puheenjohtajista kuten Libermanista, -
Ganzista tai Lapidista.
Uskonnollisilla puolueilla on omansa.
Kyse on niistä jotka päättävät listasta, eikä kukaan ei välitä sen sisällöstä.
Likudilla, työväenpuolueella ja Meretzillä on sisäiset vaalinsa.
Kaikki muut puolueet paitsi Meretz menevät vaaleihin johtaja edellä.
Ne kisaavat diktatuureina. Israelilaiset pitävät tästä.
He haluavat päätöksentekijän ja sellaisen joka johtaa puoluetta.
Netanjahu hyötyy tästä. Hän on täysi diktaattori monessa asiassa.
- Sanon yhden asian.
Netanjahu ei välttämättä keskity puolustusratkaisuihin, -
enemmänkin vastapuolen heikkoon puolustuskykyyn.
Nyt hänen vaalikampanjansa on keskittynyt yhteiskunnallisiin asioihin
kuten talouteen.
Hän kuuntelee isoa osaa äänestäjistään, -
niitä jotka eivät ole rikkaita vaan isoa yleisöä, -
keski- ja alempaa luokkaa.
Sillä on vaikutusta hänen pitämiin puheisiin.
- Hän tuntee heidän kipunsa koska kuuluu itsekin alempiin luokkiin.
- Näemme todelliset vaaliaiheet vasta viikkoa ennen vaaleja.
Hän tulee keskittymään kiristyneeseen terrorismiin.
Samoin Iraniin. Hänen kikkapussissaan ei ole muuta.
Hän on aina kulkenut niiden varassa ja ne sopivat hänelle.
Kun hän näkee ettei saa imua sosiaalihuollon kaltaisilla asioilla, -
hän siirtyy suoraan puolustusasioihin. Hänet nähdään miehenä -
jolla on vuosien kokemus niistä ja joka pystyy torjumaan ongelmat.
Ei enää muisteta että hän äänesti Gazasta vetäytymisen puolesta.
Kaikki kiertyy näihin, ei yhteiskunnallisiin asioihin.
- Hänen kanssaan kilpailee moni kenraali -
kuten Benny Gantz ja Gadi Eizenkot.
Muitakin kenraaleja löytyy puolueesta.
Lipman, meillä on noin 3,5 minuuttia jäljellä.
Kerrotko näkemyksesi Israelin politiikasta -
seuraajiemme enemmistölle, heillä ei välttämättä ole tietoa.
Mitä heidän kannattaisi seurata näinä viikkoina ennen vaaleja?
- On ollut mielenkiintoista seurata -
kuinka Jair Lapid on osoittanut olevansa kyvykäs pääministeri.
Maa ei ole hajonnut. Hänet nähdään pääministeriehdokkaana -
ja hänen kannatusluvut ovat nousussa, -
noin 25 prosentin lukemissa.
Mutta ihmisten täytyy muistaa -
että kyse ei ole siitä montako paikkaa puolueet saavat.
Tämän suhteen erehdytään yhä uudelleen.
Saako Likud 32 vai 35 paikkaa, saako Lapid 24 vai 26.
He toimivat kaikki omissa leireissään.
Oikeisto- tai keskustavasemmisto- leireissään.
Mikä sitten estääkin lisäpaikat ei tarkoita niiden lipumista vastapuolelle.
Tarinassa ei ole kyse siitä mitä vaalipäivänä tapahtuu.
Saamme 120 parlamenttiedustajaa ja tulos vahvistuu päivä vaalien jälkeen.
Kysymys kuuluu mitä sen jälkeen tapahtuu.
Sillä ei ole merkitystä mitä katsojat seuraavat nyt 30 päivän ajan.
Sillä on merkitystä syntyykö vähintään 61-paikkainen hallitus, siitä on kyse.
Katsojat voivat rentoutua ja seurata ehdokkaiden esityksiä.
Mutta tarkkaillaan sitä mitä vaalien jälkeen tapahtuu: -
saadaanko tulosten mukainen koalitiohallitus kasaan.
- Fokus on tällä hetkellä Jair Lapidin kilpailijoissa, -
keskustaoikeistossa ja keskustavasemmistossa.
Lopulta kyse ei ole vain Netanjahusta.
Onko tämä asia yhä keulilla -
vai onko luvassa ratkaisuja oikeisiin ongelmiin?
Kansainvälinen yhteisö on epävarmuuden edessä -
ja myös Israel kantaa siitä seurauksensa.
- Olemme keskittyneet ilmastokriisiin ja jäävuoria jäädytetään.
Mutta Israelin politiikan jäävuoret ovat yhä ehyitä.
Ihan sama mitä kysymyksiä gallupistit kysyvät, -
32 prosenttia äänestää Netanjahua.
Kolmannes äänestäjistä on aina hänen puolella, -
gallupin aiheesta riippumatta.
Hänen suurin saavutus on ollut huomion vienti pois faktasta -
että hän on syytettynä korruptiosta.
Oikeus jatkaa todistajien kuulemista vaaleja edeltävinä päivinä.
Netanjahu yrittää kuitenkin kiertää ne.
Yksi hänen asialistan tärkein asia on oikeusjärjestelmän uudistaminen.
- Hän on menestynyt huomion torjumisessa.
Jopa häntä vastustavat puolueet eivät tunnu välittävän asiasta.
Ne tietävät yleisön väsyneen koko asiaan.
Tässä valitettavasti kaikki tällä erää.
Kiitos herra Barakille, herra Lipmanille ja herra Orenille mukanaolosta.
Kiitos myös katsojillemme. Nähdään ensi kerralla.
Suomennos: Markus Nurmesniemi