Shalom ja tervetuloa Jerusalem studioon.
Olen Amir Oren ja toimin Jonathan Hessenin sijaisena.
Tänään analysoimme Venäjän ja Ukrainan sodan vaikutuksia Lähi-itään
ja etenkin Syyriaan.
Mukana on reservin eversti-majuri Gershon HaCohen, -
entinen armeijan komentaja -
ja etenkin Syyrian rintamalla kokenut sotilaspäällikkö.
Tervetuloa eversti HaCohen. - Kiitos ja huomenta!
Tervetuloa myös reservin prikaatikenraali Doron Gavish, -
Israelin armeijan entinen ohjus- ja ilmatorjunnan päällikkö.
Kiitos ja hyvää juutalaista uutta vuotta, jota vietettiin vastikään.
Hyvää uutta vuotta kaikille!
Kanssani studiossa on professori Efraim Inbar, -
Jerusalemin strategia- ja turvallisuusinstituutin johtaja.
Huomenta ja hyvää uutta vuotta kaikille!
Aloitetaan viime aikaisista tapahtumista.
Yhdysvaltain CENTCOM:in ilma- voimien komentaja sanoi hiljattain, -
että Venäjän ilmavoimat Syyriassa -
on tullut rohkeammaksi ja tunkeilevammaksi -
rahtilennoillaan Al-Tanf -varuskunnan lähellä etelä-Syyriassa, -
joka on lähempänä Jordanian ja Irakin rajaa.
Yhdysvaltalaiskenraali sanoi tämän johtuvan siitä, -
että useita venäläiskenraaleita on siirretty sinne Ukrainasta.
Kompensoidakseen huonoa menestystään siellä -
he yrittävät nyt olla rohkeampia amerikkalaisia vastaan.
He eivät enää koordinoi heidän kanssaan lentoja niin kuin ennen.
Kenraali Gavish, -
onko se uskottava selitys venäläisten toiminnalle, -
jotka ovat tulleet Ukrainasta Syyriaan -
eikä päinvastoin, mistä keskustelemme myöhemmin?
Se on tietysti mahdollista, -
mutta näkisin asian hieman eri lailla.
Se ei ole henkilökohtaista, -
vaikka se näkökulma on aina olemassa.
Sitä pitäisi tarkastella enemmän strategisesta näkökulmasta -
ja Venäjän intressien kannalta.
Meidän areenamme on se, mitä tapahtuu Ukrainassa.
Venäjän käyttäytyminen Syyriassa on merkki siitä, -
että he haluaisivat lähettää viestin -
amerikkalaisille ja muille, -
kun he ovat huomioineet kokonais- kuvan Venäjän näkökulmasta -
ja oman strategisen ajattelunsa.
Tämä käyttäytyminen ei liity vain tiettyihin henkilöhin, -
vaan se osoittaa strategista toimintatapaa.
Kenraali HaCohen, toisen maailmansodan jälkeisenä aikana -
teidän sukupolvenne virkamiehet opiskelivat ja tutkivat -
sen sodan suuria taisteluita: -
venäläiset, amerikkalaiset, saksalaiset ja englantilaiset.
Myöhemmin Lähi-itä tarjosi oppeja muille -
vuosien 1967, 1973, 1982 sodissa.
Te olitte itse silloin Libanonissa Israelin taisteluissa Syyriaa vastaan.
Ja lopulta vuoden 1991 sota.
Voiko nyt päinvastainen olla totta, -
että me Lähi-idässä samoin kuin muut otamme opiksemme -
Venäjän ja Ukrainan välisestä sodasta?
Totta kai se on tärkeä oppitunti kaikille.
On suuri taistelu, -
joka muuttaa monia perusasioita.
Niistä on tullut puolustusvoimien organisaatioiden johtavia alustoja.
Sodan jatkuminen uhkaa -
koko puolustusvoimien organisaatiota.
Se on haastavaa etenkin Israelille.
Mitkään kansainväliset yritykset eivät ole onnistuneet -
lopettamaan sotaa.
Se kertoo siitä, että jopa Lähi-idän sodat -
tulevat jatkumaan pidempään.
Se on katastrofi Israelille.
Tavallaan Iranin johto ja Nasrallah ehkä ymmärtävätkin tämän.
Tämä koskee sodan kestoa sekä myös aseita -
ja rintaman kantamapituutta.
Se nostaa jälleen esille tarpeen yksinkertaisille aseille ja ammuksille.
Viime vuosisadan 50-60-lukujen tykistön -
tehokkuutta voimme arvioida.
Silloin oli paljon tykistöä.
Nyt tuo tykistö nostetaan jälleen taistelukentän keskiöön.
Tämän vuoksi on välttämätöntä -
arvioida uudelleen post-modernin sodankäynnissä huomioitavat seikat.
On myös tietysti paljon pakotteita, -
jotka on kohdistettu miehittämättömiin ilma-aluksiin.
On erittäin tärkeää, -
että taistelukenttä on suunniteltu -
massivisten, intensiivisten kentällä olevien joukkojen tarpeisiin.
Professori Inbar, on kulunut yli 100 vuotta -
kliseeksi muodostuneesta sanonnasta, -
jonka mukaan sota on liian tärkeä pelkästään kenraalien päätettäväksi, -
kaikella kunnioituksella kenraali Gavishia ja HaCohenia kohtaan.
Katsotaan asiaa siviilijohdon näkökulmasta, -
vaikkakin Venäjällä on vaikea erottaa siviilijohto sotilaallisesta.
Tiedämme, että puolustusministereitä, vaikka heillä olisi siviilitausta, -
kuten nykyisellä puolustusministeri Shoigulla, -
pidetään välittömästi kenraaleina.
Kuitenkin mitä voi siviilijohtaja, -
ja on suuri ero diktaattorin ja demok- raattisesti valitun johtajan välillä, -
ymmärtää tämän sodan kontekstista?
Mielestäni Venäjällä on kuitenkin nähtävissä ero -
siviili- ja sotilasjohdon välillä.
Sotaa johtaa kuitenkin poliittinen johto. Putin päätti aloittaa sodan.
Armeija noudattaa päätöstä, -
vaikkakin ehkä vastahakoisesti.
Strategisella tasolla haluan nostaa esille kaksi tekijää.
Ensimmäinen on tietysti kysymys ydinaseesta.
Putin ei epäröinyt uhkailla ydinaseella pelotellakseen länsimaita -
olemaan puuttumatta asiaan.
Tämän takia tämä sota jatkuukin -
eikä sille ole loppua näkyvissä.
Tämä ei ole kuitenkaan uutta. Nagasakista lähtien -
ydinaseita on käytetty pelotteluun.
Se oli ehkä vain filosofinen pelottelukeino.
Nyt Putinilla on kuitenkin tavoite, -
ja hän haluaa muistuttaa kaikkia, -
että pelottelua voidaan hyödyntää tietyssä paikassa, tiettyyn aikaan.
Onko tässä suuri ero aiempaan?
Tähän mennessä pelottelu on toiminut.
Taloudellisesti ja varustein Ukrainaa tukevat länsimaat -
eivät puutu tilanteeseen.
Enkä näe mitään mahdollisuutta heidän puuttua.
Toinen huomioitava seikka on miehitys.
Putin päätti miehittää alueita vastoin kansainvälisiä sääntöjä.
Muut voivat ottaa tästä mallia lähitulevaisuudessa.
Ehkä hän otti jostain mallia.
Ette vastustaneet Golanin kukkuloiden liittämistä Israeliin, ettehän?
En vastustanut. Mielestäni se oli oikea päätös.
Käytöksellään Syyrian kriisin aikana Putin osoitti hyväksynsä sen.
Kenraali Gavish, -
Kun listasin Lähi-idän sotia, joista muut ovat ottaneet opikseen, -
jätin välistä 80-luvun Iranin ja Irakin välisen sodan, -
jonka viimeisessä vaiheessa nähtiin ohjusiskuja -
sekä siviilejä että sotilaskohteita vastaan.
Ilma- ja ohjustorjunta-asiantuntijana, miten te näette Ukrainan tapahtumat -
sekä sen, että Venäjä päätti siirtää osan -
S300-ohjusjärjestelmistään Syyriasta Ukrainan rintamalle.
Viittaan ensin aiempaan kommenttiin, eli ydinongelmaan, -
koska se on erittäin tärkeä.
Lähi-idästä katsottuna ymmärrämme tietysti, -
että ydinase ei ole Israelille edullista.
Jopa ennen kuin ydinaseella uhkailtiin, -
se toimi pelottelukeinona.
Israel ei halua sitä lähelleen -
eikä halua itseään peloteltavan millään tavalla.
Tämä tietysti vaikuttaa myös taistelutapaan.
Tämä on tärkeä seikka, jota halusin korostaa.
Vastauksena kysymykseesi, historiasta on ollut opittavaa.
Mainitsit vuoden 1988 Iranin ja Irakin välisen sodan, -
jossa molemmat ampuivat ohjuksia toisiaan päin.
Me israelilaiset opimme paljon siitä sodasta sekä muista sodista, -
etenkin vuoden 2006 Libanonin sodasta.
Muistetaan, että Israelilla on strategia, -
jolla vastataan ohjus- ja raketti- iskuihin armeijan näkökulmasta.
Sitä kutsutaan monitasoiseksi puolustukseksi.
Viimeiset 10 vuotta -
Israelilla on ollut käytössään monitasoinen puolustus, -
joka alkoi rautakupolista ja sitten tulivat Daavidin linko, Arrow 2 ja 3 -
ja nyt tulee Arrow 4.
Tämä monitasoinen puolustus- järjestelmä kehitettiin Israelissa, -
ja siitä on myös otettu opiksi sitten edellisten sotien.
Näyttää siltä, että etenkin Venäjän ilmavoimilla -
ei ollut niin suurta merkitystä Ukrainan maaoperaatiossa.
Se onkin hyvä kysymys.
Israelin ilmavoimat yrittävät selvittää ja oppia, -
mikä on Venäjän ilmavoimien tehottomuuden syy.
On katsottava muitakin asioita, kuin vain ilmavoimien tehottomuus -
viimeisten kuukausien aikana.
Sitä täytyy tarkastella ja ottaa siitä opiksi.
Mainitisit S300-järjestelmän.
Israelin näkökulmasta se on haastavaa.
Niin kauan kuin sitä ei täällä ole, se on meidän etumme.
Tarkastelemme Ukrainan sotaa ja yritämme ymmärtää, -
miksi he käyttäytyvät niin kuin käyttäytyvät.
Johtuuko se osaamisen puutteesta -
vai erilaisista sotastrategioista?
On siis paljon opittavaa.
Kenraali HaCohen, mainitsitte aiemmin sodan keston.
Kyse on näännytystaistelusta, -
jolle ei ole näkyvissä loppua.
Näin voi käydä tässäkin tapauksessa.
Meillä oli tietysti oma näännytystaistelumme v. 1969-70, -
mutta se oli enimmäkseen tulitaistelua eikä taktista sodankäyntiä.
Tällä kertaa jos uusi sota syttyy, se voi olla myös sellainen.
Kysymys kuuluu, jos puolustuvoimien päälliköt katsovat tulevaisuuteen, -
ja ymmärtävät, että heidän tulee ylläpitää sellaista sotaa, -
heidän täytyy rakentaa suuria määriä ammuksia -
sekä mahdollisesti panssariajoneuvoja.
Lisäksi heidän tulee tasapainoilla -
vanhojen ja modernien järjestelmien välillä.
Miten nämä kaikki tekijät voidaan huomioida?
Tämä on IDF:n johdon ja etenkin henkilöstöpäällikön suurin haaste.
Hän tietää, että meillä ei ole riittävästi aseita.
Viimeisinä vuosikymmeninä ongelma on ollut, -
että IDF valitsee mielummin laadun kuin määrän.
Tämä yhtälö täytyy siis arvioida uudelleen.
Korostan jatkuvan sodan uhkaa.
Ne olivat tärkeimpiä oppeja, -
joita saimme Iranin ja Irakin välisestä sodasta.
Khumeini ymmärsi, ettei voi voittaa -
Saddam Husseinin sotilasjoukkoja, -
jotka halusivat päättää sodan kahdessa viikossa.
Khumeini onnistui tekemään jotain muuta.
Kyse on kyvyttömyydestä.
Hän kiisti mahdollisuuden lopettaa sota.
Hän kiisti Iranin kontrollin sodan lopussa, -
ja se sota jatkui 8 vuotta.
Tämä inspiroi Hizbollahia.
Jos he sotivat samalla tavalla, se ei ole vain näännytyssota, -
niin kuin oli Siinailla ja Suezin kanavalla, -
koska se oli kaukana Israelin kaupungeista.
Tänä päivänä he voivat uhkailla näännytyssodalla -
myös siviilikaupungeissa.
Se on todellinen uhka Israelille, ja se tulisi ottaa tosissaan.
Jos asia on näin, -
keitä ovat kohteet, joiden eliminoiminen lopettaisi sodan?
Olisiko se Nasrallah itse tai Iranin johto?
Tämä järjestelmä luotiin tarkoituksella -
estämään vallan keskittymistä yhteen tai kahteen tahoon.
Vaikka tulisimme Beirutiin asti, -
sota voisi silti jatkua, -
emmekä voi luvata sen päättymistä.
Tämä on suuri haaste -
Israelin uuden sodankäynnin strategiselle suunnittelulle.
Professori Inbar, -
mitä Lähi-idän valtiot tai järjestöt kuten Hizbollah -
voivat oppia Venäjän toiminnasta Ukrainassa -
koskien heidän kykyään toimia liittolaisena?
Otetaan myös huomioon, että viime kädessä -
Venäjä asettaa omat etunsa asiakkaidensa edelle.
Venäjä on Syyriassa tukemassa Assadia.
Jos heidän täytyisi uhrata Assadin suku ja hallinto -
oman selviytymisensä tai voittonsa takia, -
he eivät epäröisi tehdä niin.
Esimerkiksi Iranin ensimmäinen oppitunti on, -
että ydinaseen luovuttaminen kuten Ukraina teki, -
johtaa vihamielisyyteen.
Se vahvistaa heidän tahtoaan hankkia ydinase.
Näemme, että Venäjä myös lähentyy Iranin kanssa.
Yhdessä Kiinan kanssa he muodostavat -
Amerikan vastaisen rintaman Lähi-itään.
Venäläisillä on hyvä maine liittolaistensa keskuudessa.
Näin he toimivat Syyriassa.
En usko heidän täysin poistuvan Syyriasta, -
koska heidän läsnäolonsa siellä uhkaa NATO:n eteläistä rintamaa.
He haluavat pitää tämän.
Assad pelkää venäläisten hylkäävän heidät.
Kenraali Gavish, professori Inbar mainitsi NATO:n eteläisen rintaman.
Yhdysvaltojen vastuualueilla Israel on siirretty CENTCOM:in alaisuuteen.
Teillä on paljon kokemusta -
EUCOM:ista ja 6. Laivueesta.
Etenkin merivoimien harjoituksissa -
he lähettävät resursseja Israeliin -
auttamaan Iranin mahdollisen hyökkäyksen sattuessa.
Sitä ei tietysti koskaan ole testattu taistelussa.
On kuitenkin olemassa tällainen varasuunnitelma.
Venäläiset ovat Syyriassa ja samoin heidän laivastonsa.
Pitäisikö Israelin ja Yhdysvaltojen ottaa tämä huomioon, -
kun he varautuvat tulevaan?
Totta kai venäläisten läsnäolo Syyriassa -
täytyy ottaa huomioon.
Kuitenkin jos tarkastellaan viime vuosia, -
Israel on Syyriassa -
toiminut aivan kuten se oli suunnitellutkin.
Venäläiset ovat siellä edelleen.
Israel toimii Syyriassa sen mukaan, -
mitä Israelin valtion mukaan siellä tulisi tehdä.
Se tulisi siis tietysti ottaa huomioon, mutta se ei estä sitä taistelemasta, -
jos se ajaa Israelin etuja.
Se pitää kuitenkin ehdottomasti huomioida.
Puhuimme tästä jo aiemmin, -
että Venäjä tuli puolustamaan -
syyrialaisia liittolaisiaan.
Totuus on, että he tarttuivat tähän mahdollisuuteen n. 7 vuotta sitten -
saadakseen takaisin jalansijaa Lähi-idässä.
Se oli heidän tavoitteensa, ei syyrialaisten pelastaminen.
He halusivat saada jalansijaa Lähi-idässä.
Heidän liittolaisiaan ovat Syyria ja Iran.
He ovat siinä asemassa, -
että he ovat Yhdysvaltojen toimintaa vastaan Lähi-idässä.
Sama koskee itse asiassa myös Eurooppa.
He katsovat tilannetta laajemmasta näkökulmasta.
NATO haastaa heitä Euroopassa -
ja Yhdysvallat haastaa heitä myös Lähi-idässä.
Tämä on tärkein syy, miksi Venäjä on täällä.
Se on toisaalta haaste ja toisaalta mahdollisuus -
saada jalansijaa Lähi-idässä -
ja tuoda itseään esille suurvaltana, -
jolla on omia liittolaisia Yhdysvaltoja vastaan.
Gershon, käytetään jäljellä oleva aika puhuaksemme -
sotaan liittyvistä M-sanoista: -
Moskova, miesvoima, motivaatio, materiaalit -
ja nyt myös mobilisaatio Venäjän toimesta.
Ovatko idässä valmistetut järjestelmät -
huonompiarvoisia kuin länsimaiset?
Ja jos näin on, ovatko amerikkalaiset löytäneet keinon -
pysyä pois taistelusta, -
samanaikaisesti kun he tarjoavat Ukrainalle modernimpia järjestelmiä?
Kyse ei ole vain teknologisesta paremmuudesta, -
vaan pääosin käsitteiden paremmuudesta.
Tässä kohdin kyse on tiedustelun paremmuudesta.
Britannian ja Yhdysvaltojen tiedustelu- apu Ukrainalle on erittäin tärkeää.
Sodan alusta lähtien -
tarkka operatiivinen tiedustelu -
on ollut ylivoimainen.
Se on välttämätöntä -
sodankäynnin suunnan määrittelemisessä.
Venäläisillä ei ole hyvää tiedustelua.
Tämän lisäksi meillä on paljon opittavaa -
mainitsemaasi motivaatioon liittyen.
Voimme oppia -
kansallisen motivaation kriittisestä tärkeydestä.
Ukrainalaisten kansallinen motivaatio on huipussaan.
Venäläiset luulevat edelleen voivansa voittaa sodan -
niin kuin Syyriassa tai Krimillä, -
ilman koko kansan tukea.
Tämä ajatus on romahtanut.
Etenkin poliittisille johtajille -
tämä on välttämätöntä, -
ennen kuin he päättävät ryhyä sotaan.
Onko kansa ylipäätään sodan kannalla?
Meillä on paljon kokemusta tästä asiasta.
Kenraali HaCohen, sota voi jatkua pidempäänkin, -
mutta meidän aikamme on loppunut.
Kiitos professori Efraim Inbar, -
kenraali Gershon HaCohen ja Doron Gavish, -
että pääsitte osallistumaan.
Nähdään ensi kerralla! Shalom Jerusalemista!
Suomennos: Sonja Valtanen