Shalom! Tervetuloa Jerusalem studioon.
Aiemmin toukokuussa EU piti Brysselissä kokouksen, -
johon osallistui edustajia arabimaista, Euroopasta, USA:sta ja Japanista.
Asialistalla oli Syyrian humanitaarinen tilanne ja poliittinen tulevaisuus -
sekä taistelun jatkaminen Daeshia eli Isisiä vastaan.
Kokouksesta olivat kuitenkin poissa -
kolme Syyrian kannalta keskeistä maata: Venäjä, Iran ja Israel.
Niiden kolmen monimutkaiset suhteet ja vaikutus Syyrian hallintoon -
ovat tänään ohjelmamme aiheena.
Aiheen solmuja purkamassa on Keski-Israelista eversti Miri Eisin, -
joka on Suurvallat pelissä -panelisti ja Reichman-yliopiston ICT-instituutin -
diplomatia-, turvallisuus- ja tiedusteluasiantuntija.
Tervetuloa! - Shalom!
Studiossa kanssani on TV7:n toimittaja, -
Jerusalemin vartijat ja Suurvallat pelissä -ohjelmien juontaja Amir Oren.
Amir, kerro meille tarkemmin Syyrian tilanteen monimutkaisuudesta.
Keskitytään lisäksi yhteen niistä maasuhteista:
Iranin ja Syyrian suhteeseen, -
sekä siihen, mistä näkökulmista Venäjä ja Israel katsovat Syyriaa.
Syyrian oppositiota lukuun ottamatta valloilla on yllättävä konsensus -
Bashar al-Assadin hallinnon selviytymiskyvystä.
Paitsi että hänen selviytymisensä on ilmeistä, -
myös useimmat sen kentän pelaajat kannattavat sitä.
Myös ne, jotka pitävät häntä sotarikollisena, -
joka käytti julmia keinoja oman väestönsä nujertamiseen, -
pitävät hänen pysymistään vallassa vähiten huonona vaihtoehtona.
IDF:n entinen varaesikuntapäällikkö, kenraalimajuri Ejal Zamir, -
julkaisi juuri artikkelin -
Washingtonin Lähi-idän politiikan instituutille (WINEP).
Yksi hänen suosituksistaan on juurikin se, -
että pidetään Bashar vallassa -
ja hylätään haaveet hänen syrjäyttämisestään -
tai Syyrian jakamisesta piirikuntiin, provinsseihin tai kantoneihin.
Se merkitsee, että koska Venäjä, Iran ja Hizbollah tukevat Basharia, -
ei ole ketään muuta, joka pitäisi maan koossa, tai sen, mitä siitä on jäljellä.
Näissä puitteissa Israel pitää järkkymättä kiinni siitä, -
että Iran ei kaivaudu Syyriaan, -
ei käytä sitä laukaisualustana Israelia vastaan, -
eikä kuljeta tappavia aseita, varsinkaan täsmäaseita, -
Hizbollahille Libanoniin.
Ja kun Israel jatkaa iskuja sellaisiin kohteisiin, -
siitä voi syntyä kitkaa sen ja Venäjän välille.
Tilanteeseen vaikuttavat siis jokapäiväiset ja -öiset operaatiot -
sekä pidemmän aikavälin keskustelut Syyrian tulevaisuudesta.
Aivan. Eversti Eisin, Syyria on monimutkainen kenttä.
Israelin täytyy pitää tarkasti silmällä vihollisiaan, -
jotka kaivautuvat sotilaallisesti sen pohjoisrajalle.
Samalla Israelilla on Venäjän kanssa konfliktinestomekanismeja.
Venäjällä on tietysti omat intressinsä.
Viime viikolla tapahtui väitetty Israelin isku Masyafiin, -
ja puhuttiin ohjuksen osuneen tutkimus- ja kehityslaitokseen, -
jossa tavallisia raketteja muutetaan täsmäohjuksiksi.
Siinä yhteydessä puhuttiin S-300-ilmatorjuntapatterista, -
joka laukaisi useita torjuntaohjuksia torjuakseen ohjukset ja ilma-alukset.
Kukaan ei ole kertonut tehneensä iskua, mutta Syyria syyttää Israelia.
Onko se merkki Venäjältä Israelille, että jos kyse oli Israelin aluksista, -
kentän nykytilanteen tasapaino on muuttunut?
Milloin elämä Venäjän kanssa Syyriassa, -
Iranin kanssa Syyriassa ja Hizbollahin kanssa Syyriassa -
on koskaan ollut Israelille muuta kuin monimutkaista?
Tahdon kertoa katsojille erään vanhan muistoni.
Kymmenen viime vuoden ajan kauhea väkivalta Syyriassa on jatkunut.
Syyrialaiset ovat yrittäneet syrjäyttää Assadin, -
ja monet muut joukot, kuten Isis ja siitä irrallaan al-Qaida -
sekä muut jihad-sunnit toimivat Hizbollahia ja Irania vastaan.
Haastavat toimivat haastavaa Venäjää vastaan.
Kaikki se on aina vaikuttanut taustalla.
Venäjällä on ollut tukikohtia Syyriassa Välimeren rannalla -
kymmeniä vuosia, ja ne tukikohdat ovat sille hyvin tärkeitä.
Noin neljä vuotta sitten venäläinen lentokone -
ammuttiin alas Syyrian ilmatorjuntaohjuksilla.
Kun oli päivänselvää, että Syyria oli ampunut alas venäläiskoneen, -
silloin Venäjä syytti Israelia, -
vaikka me emme olleet tehneet sitä ja kaikki tiesivät sen.
Niinpä tarkastelen nykytilannetta tuon tilanteen mutkikkaampana versiona.
Maailma on eristänyt Venäjän, ja Putin tekee valtavia päätöksiä, -
vaikka maailma on täysin sitä vastaan, mitä hän tekee Ukrainassa.
Putin tarvitsee omalla tavallaan Basharin johtamaa Syyriaa -
nyt enemmän kuin koskaan ennen.
Näin ollen hän ei halua joutua kohtaamaan Israelia.
Israelia syytetään erilaisista iskuista, -
kuten maasta―maahan-iskuista ja yöiskuista, jotka Amir mainitsi.
Viikko sitten tehtiin päivällä iskuja, joissa oli mukana tankkeja, -
Syyrian alueelle Hizbollahin ja Iranin kohteita vastaan.
Ja Venäjä oli hyvin lähellä.
Peli on hyvin mutkikas.
Uskoisin Venäjän haluavan edelleen pitää kaikki kortit piilossa -
vaikeuttaakseen Israelin toimia.
Se ei kuitenkaan ole siinä vaiheessa, -
että se yrittäisi kohdata meidät avoimesti -
ja pysäyttää ennalta ehkäisevät iskumme Irania ja Hizbollahia vastaan.
Oren, Syyrian presidentti Bashar al-Assad lähti matkalle.
Se oli hänen toinen matkansa Syyrian sisällissodan alkamisen jälkeen.
Hän matkusti Teheraniin tapaamaan uutta kollegaansa, -
Ibrahim Raisia ja korkeinta johtajaa, ajatollah Ali Khameneita.
Hän ilmaisi luottavaisuutensa paitsi Syyrian ja Iranin yhteistyöstä -
Israelin vaikutusvallan heikentämiseksi Lähi-idässä, -
myös siitä tarpeesta, että Iran kasvattaa läsnäoloaan Syyriassa -
ja syventää yhteistyötään Syyrian kanssa.
Se tarve johtuu tietysti Venäjän osittaisesta vetäytymisestä Syyriasta, -
sillä Venäjä tahtoo siirtää joukkojaan Lähi-idästä ja muualta Ukrainaan.
Tilanne toki muuttuu koko ajan Syyriassa, -
mutta katsotko muutoksen eri maiden asemoinnissa -
vaikuttavan Israelin kykyyn pitää puoliaan nykytilanteessa, -
vai lisääkö Israel jopa toimintaansa -
pitääkseen kiinni eräästä selkeimmistä turvavaatimuksistaan eli siitä, -
että Iran ei kaivaudu asemiin sen pohjoisrajalle?
Matka Damaskoksesta Teheraniin on melko lyhyt, -
mutta silti se, -
että Assad uskalsi lähteä ulkomaille, lähteä Syyriasta, -
osoittaa hänen luottavan siihen, -
että hänellä on pääkaupunki, johon palata, -
että sitä ei kaapata häneltä hänen poissa ollessaan.
Hän voi luottaa pieneen uskottujen ryhmäkuntaansa.
Mitä tulee keskustelujen sisältöön, niin kyllä, -
yhteisiä intressejä löytyy paljon -
Syyrian ja Iranin nykyjohdon kesken.
Iran haluaa auttaa Syyrian jälleenrakentamisessa, -
sitten kun sisällissota on ohi. Se tahtoo tehdä rahaa.
Venäjäkin haluaa.
Venäjälle tärkeimpiä ovat ne tukikohdat, joista Miri mainitsi.
Ne sijaitsevat Välimerellä:
laivastotukikohdat Latakiassa ja Tartusissa, -
ja lentotukikohta Hmeimimissä, joka on aika lähellä laivastotukikohtia.
Jos mietitään, mitä Venäjä tekee Ukrainassa, -
niin se painottaa Mustanmeren aluetta -
Itä- ja Etelä-Ukrainassa.
Kaikki se nivoutuu Venäjän laivastodoktriiniin -
mennä etelään Mustanmeren kautta -
ja Turkin kontrolloimien salmien läpi -
aina Välimerelle asti, jossa Venäjän ainoat tukikohdat ovat Syyriassa.
Siksi Venäjä ei luovu niistä.
Sille ei ole niin tärkeää se, kuinka paljon sillä on joukkoja Syyriassa.
Venäjä tosiaan siirsi joukkoja. Se ei siirtänyt omia sotilaitaan -
vaan Wagner-ryhmän palkkasotureita, joita Venäjällä oli Syyriassa.
Tietyissä asioissa Venäjän ja Iranin intressit eivät ole yhteneväiset -
vaan saattavat olla törmäyskurssilla.
Israel voisi ehkä luovia niin, -
että Venäjä olisi enemmän samoilla linjoilla Israelin kuin Iranin kanssa.
Eversti Eisin, mitä ajattelet?
Muistin, että aloitit keskustelun EU-kokouksesta, Japanista -
ja Syyrian humanitaarisesta kriisistä, joka on jatkunut jo kymmenen vuotta.
Maailma keskittyy nyt Ukrainan humanitaariseen kriisiin, -
joka puhkesi Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan.
Laajennetaan hetkeksi näkökulmaa.
Käsittääkseni Venäjällä ja Iranilla ei kummallakaan ole -
taloudellisia edellytyksiä sijoittaa Syyrian jälleenrakennustyöhön.
Syyria on tuhottu maa, ja jos sitä ei jälleenrakenneta, -
kaikki ongelmat ja murheet tulevat taas.
Paitsi Hizbollah ja šiiajoukot, joita Iran johtaa, ja muut jihad-ryhmät, -
myös paikalliset aiheuttavat jälleen kerran epävakautta.
Se ei ole Venäjän, ei Basharin, eikä tavallaan Israelinkaan eduksi.
Kuka sitten sijoittaa tuhotun Syyrian jälleenrakentamiseen?
Lisäisin, että EU tuskin ryhtyy siihen nyt Ukrainan takia.
Japani saattaisi ryhtyä, mutta se maa, josta emme tahtoisi puhua, on Kiina.
Sillä olisi sitä kykyä ja taloudellista taitoa.
Syyriassa tarvitsee jälleenrakentaa 20 miljoonan asukkaan maa, -
myös infrastruktuuri.
Se on moderni maa, mutta sillä on yhä valtavia haasteita -
sähkön, viemäröinnin ja juoksevan veden puutteen kanssa.
Damaskoksessa asiat ovat paremmin, mutta Syyria on suuri maa.
Siksi mietin, kuka lopulta on se ulkopuolinen avuntuoja.
Syyria ei pysty siihen yksin, enkä usko Venäjän ja Iranin voivan auttaa.
Aivan. Kiina ja Syyria allekirjoittivat kyllä yhteisymmärryspöytäkirjan -
viime vuonna, ja puhetta on myös Tie ja vyö -hankkeesta -
ja paljon muusta.
Seuraamme liittyy uusi kollega, reservin eversti, tohtori Anan Wahabi,-
joka on Reichman-yliopiston ICT-instituutin tutkija.
ja Haifan yliopiston luennoitsija. Tervetuloa!
Haluaisin lainata -
Israelin puolustusministeri Benny Gantzin lausuntoa.
Hän puhui Reichman-yliopistossa tällä viikolla Ukrainasta -
mutta myös muista puolustuksellisista seikoista.
Hän pohti mahdollista Iranin ja Israelin välistä täysimittaista sotaa.
Hän toivoi tietysti, ettei sellainen toteudu.
Tiedämme kuitenkin, että sen todennäköisyys on korkea.
Syyrian suhteen Gantz totesi: "Näinä päivinä Syyriassa -
yritetään edelleen salakuljettaa ja valmistaa täsmäaseita.
Israel tekee kaiken mahdollisen estääkseen ne toimet -
torjuakseen tulevan uhkan omiaan ja Lähi-idän asukkaita kohtaan."
Hän jatkaa Iraniin liittyvistä, Syyriaa koskevista mutkikkaista haasteista.
Esittäisin eversti Wahabille kysymyksen.
Tarkastellaan vastuualueita -
Israelin pohjoisesta komento-osastosta ilmavoimiin -
ja yhteistyöhön USA joukkojen kanssa al-Tanfissa ja muualla Syyriassa.
Menevätkö asiat entistä mutkikkaammiksi tulevaisuudessa?
Onko edessä tilanteen eskaloituminen, -
nyt kun Venäjä vähentää joukkojaan Iranin joukkojen hyväksi?
Hyvää iltapäivää kaikille.
Katson, että tämä nykyinen näkemämme järjestys -
tai muutos yhdestä poliittis- alueellisesta järjestyksestä toiseen -
yhdessä maailman johtajien kriisin kanssa Euroopassa ja Ukrainassa -
sekä kriisin vaikutukset taloudelliseen ja poliittiseen vakauteen maailmassa -
tekevät nyt kaikista asioista hyvin arkoja.
Lähi-idän maat yrittävät nyt sijoitella itseään uudelleen -
tämän uuden todellisuuden valossa.
Koko Israelin ja Iranin välinen alue on jonkinlaista puskurivyöhykettä, -
joka koostuu hybridivaltioista, joiden oma hallintokyky ei ole vahvaa.
Niitä ovat Syyria ja Irak.
Iran on käyttänyt tätä tilannetta hyväkseen -
asiansa levittämiseen ja joukkojen sijoittamiseen -
sekä Hizbollahin aseistamiseen, mikä voi lisätä uhkaa, -
joka kohdistuu Israeliin -
ja niin Israelin kuin naapurimaiden kansallisen turvallisuuden intresseihin.
USA yrittää nyt jollain lailla -
välttää yhteenottoa tässä vaiheessa -
saadakseen ensinnäkin aikaan sopimuksen Iranin kanssa, -
varsinkin tämän demokraattihallinnon aikana.
Valitettavasti Iran pelaa edelleen pahan pojan peliä.
Se edistää uusien reaktorien rakentamista, -
jatkaa liittolaistensa aseistamista -
ja Israelin uhkaamista.
Hiljattain Libanonista kantautui kuitenkin hyvin ainutlaatuinen viesti -
sunnuntain vaaleista.
Kansan näkökulmat ovat lähempänä Israelin näkökulmia.
Libanonilaiset, kuten muut läheisissä arabimaissa, eivät tahdo Iranin jäävän.
He ymmärtävät, että Lähi-idän vakaus ja toivo kaikille alueen kansoille -
pitäisi toteuttaa ilman Irania ja Iranin strategiaa.
Puhumme sunnuntain 15.5. vaaleista. Tulokset selvisivät maanantaina.
Hizbollahin valta heikentyi, ja se menetti enemmistöasemansa, -
mutta se ei menettänyt kaikkea valtaansa.
Se menetti vain kymmenen paikkaa 71:stä 61:een.
Tämä merkitsee, että Iran säilyttää "poliittisen valtansa" -
tai tukensa šiiayhteisöissä.
Samalla on nähtävillä muita seikkoja, jotka liittyvät korruptioon.
Arabisektori on lietsonut sitä paitsi Libanonissa, myös muualla.
Vaaleja ei valvota aina niin tarkkaan kuin niitä pitäisi.
Tahtoisin antaa puheenvuoron Orenille.
Kun puhutaan Syyriasta, -
USA:n tiedustelu määritteli Irakin USA:n ja Iranin taistelun kentäksi.
Israel katsoo kentän olevan pääasiassa Syyrian alueella.
Irak on hieman kauempana.
Israel katsoo kuitenkin, että kaikki Israelia uhkaavat alueet -
ovat alueita, joita Israelin puolustusvoimat käsittelee.
Ymmärrämme kuitenkin myös sen tosiasian humanitaariset seuraukset.
Eversti Eisin otti ne esiin hetki sitten.
Kykeneekö Israel auttamaan humanitaarisesta näkökulmasta -
niitä syyrialaisia, jotka eivät ole millään lailla mukana -
Assadin tai Iranin hallinnon kampanjassa.
Israel on jo lähes vuosikymmenen ajan -
yrittänyt auttaa syyrialaisia, jotka ovat tulleet rajalle pyytämään apua.
Israel ei voi tarjota sellaista apua, joka saattaa heidät vaikeuksiin, -
koska Syyrian hallinto tuomitsisi heidät kätyreiksi.
Israel voi kuitenkin auttaa ja auttaakin, kunhan he pyytävät apua.
Kun Israel sanoo toivovansa nyt mieluummin, -
että Assad pysyy vallassa, Israel on menettänyt monitulkintaisuuttaan.
Israelille oli hyödyllistä olla kertomatta suoraan näkemyksiään, -
koska se auttoi Israelia uhkaamaan Assadia, -
että jos hän ei rajoita alueellaan Iranin aggressiota Israelia kohtaan, -
Israel yrittää syrjäyttää hänet.
Nyt on selvää, että Israel ei tee sitä, koska se olisi vastoin sen intressejä.
Kuitenkin... - Syyrian presidentti Bashar al-Assad -
tapasi Arabiemiirikuntien ulkoministerin sekä maan johtajan -
ja pääsi lähentymään hieman Arabiliittoa, -
johon Israelilla on eräänlaiset suhteet. - Niin, mutta asia on monitahoinen.
Turvallisuus on etusijalla.
Jos Iran hyökkää Israeliin ja Assad suostuu hyväksymään sen, -
Israel saattaisi toimia Assadia vastaan.
Israel ei tietenkään voi tehdä sitä Venäjän toimiessa Assadin mentorina.
On kuitenkin huomattavaa, että aiemmin tällä viikolla -
CENTCOMin uusi komentaja, kenraali Michael "Erik" Kurilla, -
joka astui virkaan vasta pari viikkoa sitten, vieraili jo Israelissa.
Häntä kohdeltiin kuin kuninkaallista, -
aivan kuin hän olisi kuulunut Israelin yleisesikuntaan.
Paitsi että hän osallistui vakaviin keskusteluihin -
IDF:n sotilastiedustelun, operaatioiden ja suunnittelun johtajien kanssa, -
hän myös katseli IDF:n hermokeskuksesta -
Tulivaunut-sotaharjoitusta, -
jossa Israelin doktriini ja operaatio- suunnittelu pantiin koetukselle.
Amerikkalaiselle kenraalille myönnettiin yksinomainen kurkistus -
Israelin operatiiviseen suunnitteluun.
Se on ennenkuulumatonta, -
että ulkomaiselle, vaikkakin ystävälliselle, ylemmälle upseerille -
annetaan niin paljon sisäpiiritietoa.
Se osoittaa, että CENTCOM...
Ehkei hän tarkkaillut Israelin joukkoja.
Kyse ei ollut niinkään joukoista vaan esikunnista ja esikuntaupseereista.
CENTCOMissa hän on vastuussa USA:n toiminnoista Syyriassa, -
Libanonissa, Irakissa, Iranissa, Egyptissä ja Israelissa.
Se kertoo, että USA on jäämässä Lähi-itään -
ja tekee tiivistä yhteistyötä Israelin kanssa.
Ehdottomasti. Ohjelman loppu lähestyy.
Toivoisin lyhyen analyysin. Eversti Eisin, aloitetaan sinusta.
Mitä Syyrian suhteen on odotettavissa lähitulevaisuudessa?
Syyria ei ole vielä vakaa.
Horjuttavia tahoja voivat olla Hizbollah -
ja Iranin šiiajoukot Syyriassa.
Epävakaa Syyria on huono juttu Israelille, Libanonille, Irakille, -
Turkille ja Jordanialle, siis Syyrian naapurimaille -
ja Israelin ja Venäjän suhteille.
Meidän on otettava huomioon, että epävakaus on pelottavaa Israelillekin.
Katsotko Libanonin vaalituloksen vaikuttavan Syyrian tilanteeseen?
Unohdamme helposti, -
että vuosikymmenten ajan Libanon oli Syyrian takapiha.
Syyriasta on lähtenyt kymmenen vuoden kuluessa miljoona pakolaista -
horjuttamaan Libanonia, eivätkä he osallistuneet vaaleihin.
Pakolaiset ovat horjuttava tekijä -
sekä Libanonin taloudelle että sen vaikutukseen Syyriaan.
Ne asiat ovat kytköksissä toisiinsa.
Eversti Wahabi, näetkö sinä lähitulevaisuuden samalla tavalla?
Näen kyllä melko pitkälti.
Meidän on syytä ymmärtää ja nähdä, -
että USA:n joukot al-Tanfissa ovat yksi juttu, -
ja Venäjän tavoite Syyriassa on toinen.
Minusta yhteisiä intressejä on yhä paljon -
Israelilla, Libanonilla ja Venäjällä.
Ne eivät tahdo Iranin läsnäoloa. Ne tahtovat vakauttaa Syyrian.
Ne tahtovat toimia rauhanvälittäjinä -
Lähi-idän uudessa poliittisessa järjestyksessä.
Tämä rooli voi olla hyvin tärkeä Venäjälle tässä vaiheessa, -
varsinkin koska Venäjää vastaan on asetettu pakotteita USA:sta -
ja kaikki ne sota... - Takavarikkopakotteet.
Niin ja Euroopan maiden lausumat.
Yhteisiä intressejä on yhä paljon Israelin kanssa, -
ja Israelin on kiinnitettävä tarkkaa huomiota kortteihinsa.
Libanonista kuuluva viesti on myös erittäin tärkeä.
Katselemme aluepoliittisen järjestyksen muutosta toisenlaiseksi.
On oltava varovaisia ja valittava seuraavat askeleet viisaasti.
Oli aika, jolloin Israelia pidäteltiin tekemästä iskuja Syyriaan -
mutta ei Libanoniin. Nyt asia on päinvastoin.
Israel iskee halutessaan kohteisiin Syyriassa, siis iranilaisiin kohteisiin.
Israel ei tee sitä Libanonissa.
Libanon on edelleen kaikkein tulenarin räjähdyspiste.
Todellisen ja mahdollisen välillä on suuri ero.
Israelin ilmavoimien entinen komentaja Amikam Norkin puhui siitä,-
että Israel on menettänyt ilmavoimien liikkumavapautta Libanonissa.
Aikamme päättyi. Kiitos, eversti Eisin, eversti Wahabi ja Amir Oren.
Kiitos myös katsojille! Ensi kertaan.
Suomennos: Maija Tuukkanen