Shalom! Tervetuloa Jerusalem studioon.
Strategiset intressit ja henkilökohtaiset suhteet sekoittuvat -
kansainväliseen strategiaan ja diplomatiaan. Nelisen kuukautta -
vallassa oltuaan Israelin hallitus näyttää nauttivan asioinnista -
kahden arabirajavaltion kanssa. Egypti ja Jordania ovat lämmenneet -
pääministeri Naftali Bennettille, puolustusministeri Benny Gantzille -
ja ulkoministeri Jair Lapidille, jotka ovat samalla sivulla -
turvallisuusasioissa. Samalla kun Israel-palestiina -konfliktiin liittyvät
kiistat haastavat maan pyrkimyksiä normalisoida suhteet arabimaihin, -
shiialaisen Iranin uhka Israelille ja sunni-arabeille toimii laukaisijana -
väistämättömälle juutalais- arabilaiselle lähentymiselle.
Miten sovittelu saadaan aikaiseksi Egyptin, Jordanian ja Arabiemiraattien
välillä, samalla kun synkät pilvet leijuvat Gazan ja Ramallahin yllä?
Aiheesta keskustelemassa tänään reservin eversti tri Anan Wahabi, -
joka on Reichman-yliopiston vanhempi tutkija ICT:ssä -
sekä luennoitsija Haifan yliopistossa.
Lähettiläs tri Dan Shaham, -
IRENA:n entinen Israelin missiojohtaja Arabiemiraattien Abu Dhabissa.
Kiitos mukaan tulosta. - Shalom, kiitos.
Studiossa TV7:n analyytikko ja Jerusalemin vartijat -ohjelman -
juontaja Amir Oren. Annatko yleiskuvan päivän aiheesta?
- Vuosi on kulunut ja olen vieläkin ymmälläni termistä "Abraham" -
näiden rauhansopimusten yhteydessä.
Abraham oli tietenkin Iisakin ja Ismaelin isä.
Nyt meillä on Ismael Raisi (Iranissa), -
ja meillä oli Jitshak eli Iisak Rabin -
ja Jitshak Shamir (Israelin pääministereinä).
Meillä oli juutalaisten ja muslimien rauhansopimus jo yli 40 vuotta sitten.
Se oli Israelin ja Egyptin ensimmäinen sopímus.
Abrahamin rauhansopimukset olivat tärkeitä virstapylväitä -
vaikka osa niistä oli vanhan virkistämistä.
Oslon rauhansopimuksen aikaan tullessa -
Israel oli jo parantanut suhteitaan pohjois-afrikkalaisten maiden kanssa.
Jopa Persianlahden maiden kanssa.
Israelin tärkein suhteiden normalisointisopimus -
on sovinto sen itsensä kanssa.
Se on normalisoinut hallitustilanteensa -
pysäyttämällä vaalikierteensä.
Nyt sillä on voimassa oleva hallitus.
Sitä emme tiedä kuinka pitkään, mutta nyt se on toimiva.
Alueen maat ovat hyväksyneet hallituksen -
mutta huomautuksen kera.
Etenkin sunnimuslimi-maat, jotka näkevät shiia-Iranin uhkana, -
haluavat paremmat suhteet Israelin kanssa.
Etenkin jotta ne toimisivat siltana USA:han.
Ne haluavat myös palestiinalais- konfliktin ratkaistavan lopullisesti.
Jos ei lähitulevaisuudessa, niin ne haluavat vähintäänkin nähdä tien -
joka johtaa edistykseen joka poistaisi tämän piikin alueen kyljestä.
- Aivan. Otetaan lähettiläs Shaham mukaan keskusteluun.
Te toimitte uusiutuvan energian kansainvälisen järjestön johtajana -
Arabiemiraattien Abu Dhabissa edustaen Israelia.
Olit samalla ulkoministeriön ainoa edustaja koko maassa.
Vastasit lähetystön avaamiseen valmistavasta työstä siellä.
Samalla muodostettiin maiden avoimia suhteita.
Teidän harteilla oli tämä koko prosessi siellä.
Valaisetko tämän asian mekanismia meille?
Israelin ja arabivaltioiden välistä innokkuutta normalisoida suhteet.
Kentän todellisuus ei aina kuitenkaan ole tarpeeksi kypsä -
tällaiselle skenariolle.
- Näin on. Meillä on kuitenkin kyky nähdä -
kuinka kaikki se vuosien valmistelu ja kentän todellisuus -
useallakin eri tasolla, viranomaistasolla -
sekä kentällä työskentelevällä käytännön tasolla -
perustuu kaikki yhteisiin intresseihin.
Kun aika oli kypsä, -
olimme valmiita etenemään.
Kyky nähdä oikea aika on ratkaisevaa.
On tärkeää osata tarttua oikeaan hetkeen, ja sen me teimme.
Molemmat osapuolet olivat valmiita tähän, -
ja nyt puhumme satoja tuhansia ihmisiä koskevista sopimuksia.
Arabiemiraatit (UAE) antoi meille talouslukuja: -
700 miljoonaa ensimmäisenä vuotena, -
jonka odotetaan kasvavan miljardiin tämän vuoden loppuun mennessä.
Ajoitus oli siis oikea ja mekanismit ovat paikallaan, mahdollistaen kaiken.
Palestiinalaiskysymys on ollut koko ajan taustalla.
Se on Abrahamin rauhansopimuksen osana ollut -
osatekijä jonka UAE on joutunut ottamaan huomioon.
Siinä mielessä palestiinalaiskysymys-
on aina läsnä.
Mutta se ei ole oleellinen osatekijä.
Oleellista tässä oli valmistava työ ja yhteiset intressit, -
sekä kuinka olla ajan hermolla ja hyödyntää mahdollisuudet.
Mielestäni se oli erinomaista diplomaattista työskentelyä -
näiltä kolmelta johtajalta: -
ex-presidentti Trumpilta, ex-pääministeri Netanjahulta -
sekä UAE:n kruununprinssi Mohamed bin Zayedilta.
He näkivät mahdollisuuden eivätkä pelänneet edetä sen kanssa.
Muut maat seurasivat perässä.
- Yksi noista maista jonka Israel halusi seuraavan -
eli Saudi-Arabia ei kuitenkaan seurannut.
Maan viranomaiset sanovat koko ajan, -
kuinka haluavat nähdä suhteiden normalisoituvan Saudi-Arabian kanssa
Tohtori Wahabi, miten sinä näet tämän?
Puuttuuko maiden välisistä intresseistä -
vielä kyky materialisoitua avoimeksi suhteeksi?
Ilman että päädyttäisiin ainoastaan ylilentolupaan?
- Meidän pitää muistaa -
että Lähi-idässä vallitsee poliittinen kulttuuri, -
joka johtaa joskus avoimiin, yleensä salaisiin suhteisiin.
Tehdään salaisia sopimuksia jopa arabimaiden kesken.
Myös tietenkin Israelin kanssa.
Maailmansotien jälkeen Israel hyväksyttiin vähitellen -
osaksi Lähi-itää.
Etenkin viimeisen vuosikymmenen aikana, -
arabikevään ja Muslimiveljeskunnan epäonnistumisen jälkeen Egyptissä, -
sekä Iranin uhan myötä on ryhdytty keskustelemaan -
maiden yhteistyötoiminnasta, jota ryhdyttiin salassa valmistelemaan -
neuvottelupöytään saattamiseksi.
Ensin hallitusten välillä, ja sitten vähitellen -
erityisesti Israelin kansan ja Persianlahden kansojen välillä.
Toivottiin, että myöhemmin muutkin Lähi-idän kansat -
ja ympäröivät arabivaltiot -
tunnustaisivat Israelin juutalaisvaltiona.
Ja siirtyisivät kohti rauhaa, -
yhdessä ja ihmisten kesken.
Iranin uhan aiheuttamat olosuhteet saivat aikaan -
muutoksen poliittisessa järjestyksessä.
Tämän kehityksen aikakausi saa aikaan sen, -
että supervallat palaavat jälleen Lähi-itään.
Ne tutkivat strategioita siellä.
Alueella on myös sen omat maansa, -
etenkin Turkki, jotka pyrkivät alueellisiksi voimatekijöiksi.
Arabimaat ovat torjuneen Turkin pyrkimykset. Persianlahden shiiamaat
ovat tulleet muiden arabimaiden torjumiksi, -
samoin Pohjois-Afrikan maat ovat torjuneet ne, myös Egypti.
Tämä on luonut uudenlaisen ilmapiirin -
jossa Israel hyväksytään Lähi-idän kumppaniksi.
Yhteisiä intressejä on enemmän kuin vihollisuutta ja aggressioita -
tai ristiriitaisia strategioita.
Israelia ei arabimaailmassa enää pidetä siionistisena mörkönä -
joka edustaa länsimaisia intressejä.
Ei, vaan Israel on osa Lähi-itää.
Mielestäni tulee käymään niin, -
että näemme laajempaa sovittelua Israelin ja muiden välillä.
Olemme kuulleet irakilaisten heimojen puhuvan -
suhteiden normalisoinnin ajamisesta Israelin kanssa.
Irakin valtio haluaa pesäeron sunniarabiheimoihin, -
koska ne haluavat olla osa tätä normalisointiprosessia.
Voin tulevaisuudessa nähdä kuinka Syyria ja Libanon ovat myös osa -
suhteiden normalisointia Israelin kanssa.
Silloin palestiinalaiskysymys nostetaan jälleen pöydälle.
- Herra Oren?
- 1990-luvulla ja 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä -
USA alkoi saada jonkinlaista kokemusta -
Lähi-idän kentillä.
Tämä oli seurausta v. 1991 Persianlahden sodasta, -
koska se sijoitti sinne joukkojaan ja solmi suhteita Lähi-idässä.
Mutta he erehtyivät luulla että Neuvostoliiton hajoaminen -
ja kylmän sodan loppu merkitsisi historian marssia kohti -
vapauden järjestystä.
Tämä näkemys oli ristiriidassa Lähi-idän poliittisen kulttuurin kanssa.
Condoleezza Rice ollessaan ulkoministerinä George W. Bushin -
toisella kaudella uskoi saavansa -
täysimittaiset, vapaat ja rehdit vaalit aikaiseksi kaikkialla Lähi-idässä.
Afganistanissa, Irakissa, palestiinalaisille ja muille.
Todellisuus iski rajusti.
Samalla kun Israel ylpeili olevansa Lähi-idän ainoa demokratia, -
kävi ilmi ettei muilla mailla ollut mitään riemumieltä -
demokratian kokeilemisessa.
USA oppi että vakaus on Lähi-idässä demokratiaa tärkeämpää.
Siksi monarkiat, shiiavaltiot ja muut öljyvaltiot -
ovat selviytyneet.
Tämän ymmärtäminen on auttanut sekä Trumpin että Bidenin hallintoja -
päästä sopimukseen Egyptin Abdel Fattah al-Sisin kanssa.
Vaikka hänen ihmisoikeusrikkomuk- sensa eivät ole edistysmielisen -
siiven mieleen USA:n demokraattipuolueessa.
Vasta pari päivää sitten -
uusi strateginen dialogi käynnistyi USA:n ja Kyproksen välillä.
Se liittyi itäisen Välimeren kaasufoorumiin (EMGF).
Israelin, Kreikan, Egyptin, Kyproksen ja ehkä Italian ja Ranskan uusi ryhmä
USA mukaan luettuna. Kuka ties myös Kreikan ja muiden -
arkkivihollinen Turkki liittyy joskus mukaan.
- EMGF-järjestö mahdollistaisi yhteistyön laajentamisen -
energiaintressien saralla.
Lähettiläs Shaham, puhuit aiemmin hetkeen tarttumisesta.
Puhuit ajoituksesta ja sen tärkeydestä.
Israel aloitti neuvottelut UAE:n kanssa, sitten Bahrainin astui kuvaan.
Sitten Sudan seurasi perässä.
Tämän jälkeen Marokko otti osaa neuvotteluihin.
Hetki koitti silloin, jolloin Abrahamin rauhansopimus -
allekirjoitettiin sopimukseksi.
Onko tämä hetki nyt hukattu?
Vai onko kyse lyhyestä viivästymisestä ennen muiden maiden -
mukaan tuloa?
Tohtori Wahabi kertoi irakilaisten heimojen puhuvan sopimuksesta -
mutta ne ovat pieni vähemmistö jolla ei ole valtaa Irakissa.
Ei ainakaan niin kuin niillä ennen oli. Toki se on tervetullut ilmaus -
joskaan se ei ole Irakin keskushallinnon virallinen kanta.
Miten näet tämän diplomaatin näkökulmasta?
- Olemme mielestäni jaksojen välissä. Prosessi ei ole pysähtynyt kokonaan -
mutta se ei tule myöskään lähipäivinä etenemään.
Seuraava maa tai maat eivät liity siihen vielä.
Yksi sopimukseen liittyvä osatekijä on se miten vakaa maa on.
Oren puhui vakaudesta. Maan tulee olla tarpeeksi vakaa, -
ja sillä tulee olla päätöksenteko- mekanismi -
johtajiston keskuudessa, ja se kykenee jonkinlaiseen yhteistyöhön -
kansan kanssa, joka ei ole liikaa sopimusta vastaan.
Onhan siinä kuitenkin perustavan- laatuisesta muutoksesta kyse: -
suhteista Israelin kanssa. Näemme tämän myös Irakissa.
Arabikevään jälkeen arabit pohtivat missä vika, -
mitä me haluamme olla, haluammeko olla epäonnistunut valtio -
vai eteenpäin pyrkivä valtio siinä teknologian ja ihmisoikeuksien -
paketissa, jonka sisällä halutaan määritellä mitä Israel edustaa.
Tässä mielessä oikea tapa toimia, -
jos minun pitäisi jollekin antaa neuvoja, -
olisi etsiä maita jotka ovat tarpeeksi vakaita lähtemään sille tielle.
Ja katsoa onko maan intresseissä tehdä se.
Pitää muistaa että maat tekevät päätöksensä intressiensä mukaisesti.
Tähän liittyy myös ideologinen osatekijä.
UAE:n kanssa tehdyn sopimuksen yhteydessä oli toive tehdä lausunto -
ja UAE oli tähän sopivan kypsä: mikä on oikea tie maltilliselle arabimaalle -
lähestyä Israelia?
Sen vastaus oli että sillä on paljon suhteita kristittyjen maiden kanssa.
Miksi ei myös juutalaisvaltion kanssa? Miksi Israel on tabu?
UAE ei näe sitä tabuna, vaikka ongelmia on.
Kyky nähdä niiden yli... Sudanin Khartoumin julistus oli huvittava.
Rauha tavalla tai toisella...
Mutta kyky voittaa vanhat käsitykset -
ja kyky siirtyä eteenpäin sen sijaan että tartutaan menneisiin -
linjoihin, puolue- tai foorumilinjoihin, -
tarvitsee rohkeutta tueksi.
Siinä se. Mielestäni Lähi-idässä on jo tarpeeksi ehdokkaita mukaan.
Mielestäni Marokko voisi olla seuraava.
Lähempänä on myös maa jonka kanssa meillä oli aiemmin suhteet.
Kuka tietää haluaako se vielä niitä? Mutta maa joka on vielä epävakaa -
joutuu vaikeuksiin tehdessään tuota päätöstä.
Iranin kaltaisen maan sisäiset ristiriidat -
ja vastakohtaisuudet ovat joskus liian suuria.
Israel on symboli, ei tärkein asia.
Muiden tulee suhteita harkitessaan miettiä rakentaako symbolin -
vai avainasioiden varaan?
- Tohtori Wahabi, pyrkimykset perustaa "rauhan valtatie" -
Egyptistä Syyriaan, jossa Libanon on osa yhtälöä.
Tämä ei tunnu oikealta yhden asian takia. Toki asioita on paljon, -
mutta niin kuin sanoit Iran pyrkii -
alueelliseen kilpailuun mukaan sunnivastustajiensa kanssa.
Myös Israelin kanssa.
Se on Abrahamin rauhansopimusten myötä hiljalleen noussut -
vastapainoksi Iranin alueelliselle vaikutukselle.
Miten näet maat tällaisena aikana -
jolloin ne kamppailevat identiteettikriisin kanssa?
Tai todellisuuden tarkistuksen kanssa?
Ne eivät ole vielä valmiita avaamaan suhtautumistaan Israeliin -
avoimella foorumilla tai kulissien takana -
joka on ollut osana viime vuosien sananvaihtoa.
Voiko tästä tulla jotain konkreettista?
Näimme IDF:n (Israelin puolustusvoimat) siirtyvän -
Eurooppa-keskeisestä EUCOM:ista CENTCOM:in yhteyteen -
joka on Lähi-itä -keskeinen. IDF istuu samassa sotilasneuvostossa USA:n -
ja arabinaapureiden kanssa, mikä on ollut ennenkuulumatonta.
Miten näet tämän kehityksen?
- Täytyy muistaa että arabimaailma -
ei hyväksy persialaisten tai turkkilaisten -
kulttuurihegemoniaa enää.
Muut arabimaat eivät elä näiden sotilaallisen dominanssin alaisuudessa
ja siksi ne kokevat olevansa läheisemmät Israelin kanssa, -
ainakin yleensä ottaen, kuin noiden islamististen valtioiden kanssa.
Jos noiden maiden sisäpolitiikkaa pohditaan, -
niin mielestäni uusi sukupolvi on muuttamassa -
ymmärtämystä globaalimpaan suuntaan.
Ymmärretään että pieni Israel on hyvin kehittynyt teknologioine ja kyberineen.
Korkea teknologia suo paljon mahdollisuuksia yhteistyöhön -
ja alueen jälleenrakentamiseen.
Näemme että nuo arabimaat näkevät Iranin uhan samoin kuin Israel.
Israelin ja IDF:n siirtyminen -
CENTCOM:in toimintapiirin alueelle on mielestäni ratkaiseva askel.
Se julkistettiin viime tammikuussa.
Näemme kuinka alueellista yhteistyötä on asteittain syvennetty.
Arabimaiden kanssa on pidetty -
yhteisharjoituksia ja tämä on uusi todellisuus.
F-35 -hävittäjät ja merivoimat ovat -
osallistuneet yhteisharjoituksiin.
Tämä on uutta todellisuutta joka vaikuttaa uuteen sukupolveen -
ja he ovat osa uutta ilmapiiriä.
Edessä siintää paljon pulmia, -
se on kehityksen aikaa.
Uusi poliittinen järjestys on nousemassa.
USA:n ja Venäjän kaltaiset maat -
jotka ovat nyt Lähi-idässä vaikuttamassa, kenties jäädäkseen.
Ne näyttelevät tärkeää roolia Lähi-idän uudessa politiikassa.
Ne vaikuttavat uuteen todellisuuteen.
Tämä ei kuitenkaan etene ennen kuin Iranin uhalle on pantu piste.
Sen tulee poistaa joukkonsa Syyriasta.
Sen tulee vähentää vaikutustaan Libanonissa.
Hizbollah pitää riisua aseista.
Se pitää integroida osaksi Libanonin poliittista järjestelmää.
Tämä uusi poliittinen järjestys saisi vakautta aikaan.
Tähän liittyy tietenkin ongelmia. Iran etenee kohti ydinsopimusta.
Sen sotilaallinen toiminta pitäisi myös nostaa pöydälle.
Näemme nyt että Hamas on muuttamassa politiikkaansa -
Gazassa ja palestiinalaisten asioissa. Se on nyt paljon pragmaattisempi.
Se käsittelee kehittyvää todellisuutta,
jossa Israel hyväksytään ja se integroituu osaksi arabimaailmaa.
Ilman Iranin vaikutusta. Voin kuvitella tällaisen todellisuuden.
- Hamasista puheen ollen, tämä on ollut hyvin mielenkiintoista.
Turkki on viestinyt Israelille, -
että se on halukas lieventämään vallalla olleita jännitteitä.
Qatar, vaikka ei tunnusta Israelia, -
työskentelee yhdessä Israelin kanssa lieventääkseen Gazan jännitteitä.
Monet "Muslimiveljeskunnan" maat -
etsivät yhteistä maaperää Israelin kanssa.
Tämä on ehkä USA:n uuden hallinnon ansiota, -
koska Israel nähdään edelleen mahdollisena siltana USA:han.
- Sekä Turkki että Qatar pelaavat Hamas-kortilla.
Koska Israelin täytyy ottaa se huomioon.
Eikä ainoastaan Hamasin, vaan sen joka sitä rahoittaa ja aseistaa.
Jos nuo maat päättävät solmia suhteet Israelin kanssa, -
ne voivat joko auttaa Hamasia tai lopettaa auttamisen.
Samaan aikaan yksi Israelin tärkeimmistä eduista -
on tieto että se on paitsi USA:n vahva liittolainen, -
USA on myös Israelin tärkein tukija.
Siksi Israelin johto tekee joskus joitain myönnytyksiä -
USA:lle, jotta muukin Lähi-itä näkisi -
Israelin aseman.
Tämä pahansuopa maa-alue rauhaa vastaan -kaava -
otettiin käsittelyyn myös Marokon ja Israelin välisissä suhteissa.
Rauha Israelin kanssa Länsi-Saharasta, -
jolloin USA tunnustaa sen olevan Marokon alaisuudessa.
Tämä tekeekin sopimuksesta kolmitahoisen.
Lähi-idässä mitään ei anneta ilman vastinetta.
Haluat näyttää kansallesi, vaikka demokratiasta ei olisi kyse, -
että olet antanut jotain ja saanut jotain vastineeksi.
- Totta. Aikamme on kuitenkin päättymässä.
Palaamme kuitenkin aiheeseen vielä. Kiitos lähettiläs Shahamille -
tohtori-eversti Wahabille mukanaolosta.
Kiitos herra Orenille.
Kiitos myös katsojillemme. Nähdään ensi kerralla.
Suomennos: Markus Nurmesniemi