Shalom! Tervetuloa Jerusalem studion erikoisjakson pariin.
Aloitamme lyhyen kesälähetystauon, -
joten nyt on hyvä hetki katsahtaa ympärille -
ja arvioida alueen tilannetta Jerusalem universumimme keskipisteenä.
Vuosi 2021 on puolivälissä, -
ja valtaan on valittu uusia johtajia niin USA:ssa, Iranissa kuin Israelissa.
Iranin vuoden 2015 ydinsopimusta yritetään elvyttää, -
mikä näyttää kärjistävän jännitteitä kentällä -
muun muassa Irakissa, Syyriassa, Libanonissa ja Jemenissä.
Lähi-idän tilannekatsausta ja sen vaikutuksia Israeliin pohtii kanssani -
tohtori Eran Lerman, Middle East Review -ohjelmamme toinen juontaja,-
JISS-instituutin varajohtaja -
ja Jerusalemin Shalem-collegen luennoitsija. Tervetuloa!
Tervetuloa myös Danny Ayalon, joka myös juontaa Middle East Review'ta.
Hän on New Yorkin yliopiston luennoitsija -
ja Israelin entinen Yhdysvaltain- suurlähettiläs ja varaulkoministeri.
Mukana on myös Amir Oren, -
TV7:n analyytikko ja Jerusalemin vartijoiden juontaja.
Aloitetaan. Käymme pyöreää pöytää ympäri, -
vaikka tämä pöytä ei ihan pyöreä olekaan.
Keskitymme kuhunkin maahan yksittäin -
ja laajennamme keskipisteestä, Israelista, ulospäin -
Libanoniin, Syyriaan ja Iraniin -
sekä maailmanlaajuisiin asioihin. Mutta aloitetaan Israelista.
Tohtori Lerman, aloitetaan sinusta.
Mikä on juuri nyt Israelin merkittävin haaste ja huomion keskipiste?
Israelissa on tietysti uusi hallitus, joka on kokeilu.
Ensi kertaa on muodostettu koalitio, -
jota haastetaan voimakkaasti ulkopuolelta -
entisen pääministerin, Benjamin Netanjahun, johdolla.
Toisaalta koalitiossa on jäseniä äärioikeistosta syvään vasemmistoon -
ja mukana yhtälössä on myös islamistinen arabipuolue.
Tämä on ainutkertainen haaste poliittisessa historiassamme.
Yksi ilmiselvä tekijä tässä yhtälössä on se, -
että koalition on vältettävä syvästi kiistanalaisia aiheita. Se on vaikeaa.
Jo nyt esiin on noussut kysymyksiä maahanmuuttolaista, -
siitä, voidaanko israelilaisten kanssa naimisissa oleville palestiinalaisille -
myöntää kansalaisuus, ja muista kiistanaiheista.
Tästä muodostuu pitkitetty testi tälle ainutlaatuiselle koalitiolle, -
kuinka hyvin se kestää koossa.
Tämä on sisäisesti merkittävin haaste.
Uskon, että koalitio saa nauttia -
Israelin korona-ajasta selviytymisen hyödyistä.
Joissakin nousevissa luvuissa on ollut nikottelua, -
mutta ei tarpeeksi murtamaan talouden nousua.
Koalitio hyötyy talouden voimakkaasta noususta vuosina 2021―2022.
Jos he saavat talousarvion hyväksyttyä, -
he selviävät ensimmäisestä vuodesta, ehkä kahdesta. Muu jää nähtäväksi.
Ayalon. - Puhuit pyöreästä pöydästä, mutta tässä on pyöreät kulmat.
Yritän olla ystävällinen sekä nykyhallitukselle että edelliselle.
Tällä hallituksella on koko joukko asioita käsiteltävänään.
Nyt nähdään, kuinka edellinen hallitus oli melko huolimaton, -
ei kuitenkaan piittaamaton, siinä, ettei se käsitellyt asioita perusteellisesti -
Iranista alkaen.
Pääministeri Netanjahu oli käskenyt kaikkia ammatillisia portaita, -
Mossadia, IDF:ää ja muita, -
olemaan keskustelematta yksityiskohtaisesti USA:n kanssa.
Se oli Israelille haitaksi.
Nyt nähdään sen tulokset: Iran on lähempänä ydinpommia kuin ennen.
Oli luultavasti huono ajatus puhua kongressille Washingtonissa.
Sillä ei pysäytetty ydinsopimusta, -
ja se aiheutti kitkaa Israelin ja demokraattien välille -
ja Israelin sekä demokraattisten ja reformijuutalaisten välille, -
mikä ei auttanut pysäyttämään Irania.
Toiseksi Gazan tilannetta ei ole ratkaistu pysyvästi.
Se, että tehdään sama asia aina vain uudestaan, -
on paitsi turhaa, myös vaarallista.
Niin kauan kuin Gazan asiaa ei käsitellä kattavasti ja strategisesti...
Edellinen hallitus ei tehnyt sitä. Jotkut sanovat, -
että Bibin suunnitelmiin kuului erottaa Gaza Länsirannasta.
Hän itse asiassa auttoi Hamasia Abu Mazenin suhteen.
Tämä on taktinen asia, joka jatkuu kampanjasta toiseen -
kaikkien vahingoksi. Viimeinen asia on palestiinalaisasia kokonaisuudessaan.
Siinäkään ei ole tehty mitään.
Kukaan ei ole valmistautunut siihen, mitä tulee Abu Mazenin ajan jälkeen.
Syttyykö siellä täysi sota? Dahlan odottaa vuoroaan Qatarissa.
Täällä ei ole valmistauduttu asiaan millään lailla.
Tämä on nykyhallitukselle merkittävä haaste.
Aivan. On sekä kotimaisia että kansainvälisiä haasteita.
Amir, jos tilannetta katsotaan molemmista näkökulmista, -
voiko tämä hallitus selviytyä, niin kuin tohtori Lerman sanoi?
Jos talousarviota ei hyväksytä, hallitus kaatuu joka tapauksessa.
Sanotaan, että se hyväksytään.
Jos ajatellaan turvallisuustason jatkumoa -
Israelin turvallisuuden ja yhteiskunnan kannalta, -
kuinka sinnikkäitä Israelin kansalaiset ovat -
näiden erilaisten haasteiden edessä?
Nykyinen hallitusjärjestelmä... Sanon "nykyinen", -
koska se on muuttunut hieman kahden viime vuoden kuluessa.
Muutoksen myötä saatiin käyttöön väline, -
että on pääministeri ja vuorotteleva pääministeri.
Nykyhallitusjärjestelmässä on vaikeaa syrjäyttää istuvia viranhaltijoita.
Ratkaisuksi on esitettävä vaihtoehtoinen ministeriluettelo.
Ei riitä, että hallitus kaadetaan epäluottamuslauseella.
Se syy, jonka takia Netanjahu ei saanut kasaan hallitusta, -
vaikka hän sai ensimmäisenä tilaisuuden yrittää, on yhä olemassa.
Jos Netanjahu poistuisi näyttämöltä, -
hallitus voisi muuttua ja Likud voisi liittyä siihen tai jopa johtaa sitä.
Niin kauan kuin Netanjahu on kuvioissa, mikään ei muutu.
Kun Israelin valtio perustettiin, -
meillä oli samankaltainen ongelma kuin nyt on kuvailtu, -
että hallituksessa oli mukana vastakkaisia napoja.
Kiistanaihe oli täysin eri kuin nyt: synagoga ja valtio.
Israelin perustanut pääministeri Ben Gurion ratkaisi asian -
taianomaisella status quo:n mallilla.
Hänen vasemmistolainen työväen- puolueensa ei saanut tahtoaan läpi -
ja annettua Israelin maalliselle enemmistölle sitä, mitä se halusi, -
mutta eivät saaneet uskonnolliset puolueetkaan.
He eivät saaneet tyrkytettyä omaa elämäntapaansa koko Israelille.
Vaikka Israel vuonna 1947 ennen perustamistaan -
vannoi säätävänsä perustuslain, -
se ei voinut säätää sitä uskonnollisten puolueiden takia.
Tämä ihailtu vallitsevan tilan konsepti pysäyttää myös sen, -
mistä keskustelimme palestiinalaisten suhteen.
Ensimmäinen kiista synagogasta ja valtiosta oli vain sisäpoliittinen -
ja koski lisäksi ehkä diasporaa, erityisesti amerikanjuutalaisia.
Mutta se oli pääosin sisäinen kotimaan asia.
Toinen ongelma on riippuvainen ulkoisista aloitteista.
Jos presidentti Biden ja muut maailmanvallat keksivät aloitteen, -
Israelin hallitukselta odotettu vastaus saattaisi hajottaa sen.
Tästä syystä aloitetta ei laadita USA:ssa, EU:ssa tai muualla, -
ennen kuin ollaan varmoja, että Israelin hallitus voi vastata siihen -
antamatta taas Netanjahulle ja Likudille valtaa.
Aivan. Vallitseva tila ei kuitenkaan kestä -
kentällä nähtäviä pragmaattisia kehityssuuntia.
Haluaisin pysyä tällä keskustelu- radalla eli palestiinalaisissa.
Viime kuussa Israel ajautui konfliktiin -
Hamasin hallitseman Gazan islamistien kanssa.
Konfliktissa onnistuttiin saamaan taktinen saavutus -
alueellisesta näkökulmasta.
Egypti esittää ratkaisevaa osaa kaikessa, -
mikä liittyy vihollisuuksien lopettamiseen.
Se jatkaa dialogia molempien osapuolten kanssa: -
Israelin ja Gazan palestiinalaisten sekä kansainvälisen yhteisön kanssa.
Egypti on saanut pääosan alueellisen vakauden parantamisessa.
Sen vuoksi myös Yhdysvaltain hallinto muutti näkemystään -
presidentti Abdel Fattah al-Sisistä ja hänen hallituksestaan.
Tohtori Lerman, kerro meille, -
kuinka ratkaiseva Egypti on nykytilanteessa -
ja miten se vaikuttaa Israeliin.
Tällä kertaa egyptiläiset sanoivat jo varhain ennen taistelun päättymistä, -
että he ottavat vastatakseen myös jälleenrakennusasiat.
Tuskin siihen Egyptin rahoja käytetään, kun huomioidaan...
Vaikka Egypti on luvannut 500 miljoonaa dollaria.
Sitä tuskin maksetaan Egyptin budjetista vaan muualta.
Me kaikki tiedämme, kuka sponsoroi Sisin alueellista roolia.
Ystävillemme Persianlahdella, etenkin Arabiemiraateille, on elintärkeää, -
että Egypti johtaa joukkoa eivätkä muut Lähi-idän vallat.
Tässä yhteydessä otan esiin myös Egyptin ja Jordanian roolin Irakissa.
Ne yrittävät vakauttaa vaihtoehtoa Iranin valta-asemalle Bagdadissa.
Sekin on hyvin positiivinen kehityssuunta.
Israel ja Egypti ovat samassa veneessä Itä-Välimerellä.
Ne ovat strategisesti lähempänä toisiaan -
kuin koskaan vuoden 1979 jälkeen.
Meillä on samat tavoitteet, sama näkemys Lähi-idästä, -
ja samat kilpailijat. En sano viholliset.
Turkki ei ole vihollinen, mutta se tavoittelee valta-asemaa, -
mitä emme suostu sallimaan. - Se tukee islamisteja, kuten Hamasia.
Turkki tekee tätä tukemalla Muslimiveljeskuntaa.
Muslimiveljeskunta on Egyptin vihollinen.
Hamas on Muslimiveljeskunnan haara.
Niin on tavallaan myös yksi koalitiokumppaneista.
Mutta tätä taustaa vasten Bennettin ja Sisin välinen keskustelu -
on ollut mittavaa ja julkista niin Egyptin kuin Israelin puolelta.
Tässä tapahtui suorastaan läpimurto.
Netanjahu sai hyvin rajallista kannatusta Sisiltä viime viikkoina.
Israel ja Egypti etenevät siis rinnakkain -
ratkaisevissa Lähi-idän asioissa. Se on erittäin hyödyllistä.
Hamas ei voi sivuuttaa Egyptiä. Sen on pakko kuunnella.
Turkin rooli on heikentynyt sen myötä.
Strategisesti ajatellen Hamas koki alueellisen tappion -
toukokuun taisteluissa.
Se saattoi onnistua vaikuttamaan Israelin arabeihin, -
mutta yksikään arabimaa, jolla on diplomaattinen edustus Israelissa, -
ei edes kutsunut suurlähettilästään kotiin neuvonpitoon, -
mikä on tyytymättömyyden vähäisin ilmaisukeino.
Aivan. Yksi kutkuttavimpia seikkoja äskeisissä sanoissasi on se, -
että Hamasin "voittopuheessa" Qatarin Dohasta sen johtaja Haniyeh -
kiitti Irania sen poliittisesta, teknisestä ja logistisesta tuesta, -
ja Qataria asuinpaikan antamisesta hänelle -
sekä taloudellisesta ja muusta tuesta Hamasille.
Sitten hän jatkoi kiitoksia, mutta yhtä maata hän ei maininnut.
Se oli kaikkein äänekkäin maa koko selkkauksen aikana: Turkki.
Hän ei kiittänyt Turkkia eikä presidentti Recep Tayyip Erdoğania.
Turkista kuulemani mukaan -
Turkilla ja Hamasilla oli ollut kiista ennen tätä, varsinkin Turkin puolelta.
Turkki ei halunnut välttää tai tarjota Hamasille sotilaallisia välineitä, -
mihin jopa Turkki vetää rajan tällä hetkellä sen vuoksi, -
miten asia nähtäisiin. Haluaisin jatkaa vielä Egyptistä.
Bagdadissa pidettiin huippukokous Jordanian kuningas Abdullah II:n, -
Irakin pääministerin al-Kadhimin ja Egyptin presidentin al-Sisin kesken.
He keskustelivat monista kolmenvälisistä asioista, -
kuten yhteistyöstä yhteiskunnallisissa asioissa -
mutta myös lähestymistapojen koordinoinnista eri konfliktien osalta.
Yksi niistä on Libyan konflikti, jossa Egyptillä on intressejä.
Myös Israel tarkkailee tilannetta monista eri syistä.
Erityisesti Itä-Välimeri on Israelille strategisesti tärkeä.
Parantaako Egypti Israelin asemaa arabimaailmassa?
Entä Saudi-Arabian suhteen, joka ei normalisoinut suhteita Israeliin?
Mitä ajattelet, suurlähettiläs Ayalon? - Egypti on suuri voittaja -
tämän aikakauden geopolitiikassa ja strategisissa kehityssuunnissa -
erityisesti näinä aikoina.
Se on singonnut itsensä, paitsi nimellisesti, myös käytännössä -
arabimaailman johtajaksi.
Sisi tekee itsestään ja Egyptistä hyvin hyödyllisen Yhdysvaltain intresseille.
Koska Yhdysvallat vetäytyy Lähi-idästä, -
Egyptin diplomaattiseen taitoon turvautuminen on hyvin tärkeää.
Tästä syystä Irakin huippukokous toimi tärkeänä vaikuttajana -
kaikille Lähi-idän liittolaisille.
Käsittääkseni Lähi-itä itsessään on oletusarvoisesti, -
ei niinkään suunnitellusti... Siitä on tulossa myös USA:n suunnitelma.
Vetäytyessään USA ei tahdo jättää tänne kaoottista tilannetta ja tyhjiötä.
Kaksi valtaa täyttää USA:n poissaolon jättämän tyhjiön: -
Egypti diplomaattisesti ja Israel sotilaallisesti.
Se asettaa Israelin ja Egyptin erittäin hyvään asemaan, -
ja niiden on koordinoitava nämä asiat yhdessä.
Ainoat, jotka tyrmistyisivät tilanteesta olisivat Turkki ja Iran.
Aivan. Oren, haluaisin nostaa esiin asian, -
joka ei noussut otsikoihin ja joka meni ohi monilta.
Egypti näyttää kääntyvän myös länttä kohti.
Vuosia se teki yhteistyötä Venäjän kanssa yhteisissä sotaharjoituksissa, -
Libyan sodassa ja muissa asioissa ympäri Lähi-itää.
Myös energia-alalla: Venäjä haluaa rakentaa Egyptille ydinreaktorin.
Nyt on nähty pilkahdus kääntymisestä länteen päin, -
kun Egyptin asevoimat teki sopimuksen -
Yhdysvaltain asevoimien Teksasin armeijan kanssa.
Ne sopivat muun muassa yhteisistä sotaharjoituksista.
Onko tämä nähtävä merkittävänä asiana, -
vai onko tämä vain yksittäinen signaali Egyptin ja USA:n lähentymisestä?
On se merkittävä asia.
Jos tarkastellaan yleisesti Israelin strategisia saavutuksia -
koko sen 73-vuotisen olemassaolon ajalta, -
Israelin puolustusvoimat (IDF) on tietysti tärkein.
Toinen on Israelin strateginen pelote, jonka koko maailma tunnustaa.
Mutta lisäksi liitto Yhdysvaltain kanssa -
ja noin 40 vuoden rauha Egyptin kanssa -
ovat merkittävimpiä plussia, -
joissa Israel voi sanoa onnistuneensa strategisesti.
Ennen kuin Israel vetäytyi kokonaan Siinain niemimaalta, -
monet IDF:n kenraalit varoittivat tekemästä sitä.
He sanoivat, että Israelin kannattaisi pitää hallussa edes osa alueesta -
siltä varalta, että Egyptin hallitus ei kestäkään.
Silloin Egyptin presidentti oli Sadat. Sen jälkeen kun Sadat murhattiin, -
Mubarak ei kumonnut rauhansopimusta.
Sama pätee Jordanian hašemiitteihin.
Hussein nousi valtaistuimelle teininä.
Luultiin, että hänen elinikänsä jää lyhyeksi.
Hautaan joutuivatkin melkein kaikki muut.
Valitettavasti myös Israelin pääministeri Rabin.
Rabin murhattiin samoihin aikoihin, kun Hussein kuoli luonnollisesti.
Husseinin poika Abdullah on ollut vallassa nyt 22 vuotta.
Assadin suku pitää valtaa Syyriassa.
Hafiz-isä kuoli, Bashar-poika nousi valtaan.
Egyptin suhteen tuli ongelmia, -
koska USA:n presidentti Barak Obama vastusti Mubarakin hallintoa, -
hänen tukeaan islamisteille ja seuraavaa presidenttiä, Mursia.
Kun Sisi nousi valtaan osittain epädemokraattisin keinoin, -
Yhdysvaltain hallinto päätti vastustaa häntä.
Se suhtautuu häneen edelleen kylmästi ihmisoikeusongelmien vuoksi.
Jos se asia jätetään sikseen, -
Egypti on Israelin paras Lähi-idän kumppani Jordanian ohella.
Amerikkalaiset tajuavat, että on viisasta -
ottaa Egypti heidän toimintapolitiikkansa perustaksi.
Tässä palataan 1980-luvun tilanteeseen, -
jolloin perustettiin Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvosto.
Siihen kuuluu Saudi-Arabia, Jordania ja neljä muuta Persianlahden maata -
sekä Egypti tosiasiallisena kumppanina.
Ehkä nyt kun Saddam on poissa Irakista, -
ja Iranin toiminta saadaan blokattua uudella sopimuksella -
eli vuoden 2015 sopimuksen (JCPOA) kakkosversiolla, -
Lähi-idässä edetään luultavasti asetelmaan, -
jossa Israel on hyvässä asemassa -
rauhankumppaniensa Egyptin ja Jordanian rinnalla.
Aivan. Historiaa tuntien kaikki voi muuttua yhdessä yössä.
Lisäksi virhearviot voivat sotkea -
niin maailmanvaltojen kuin alueellisten valtojen johtajien suunnitelmat.
Haluaisin siirtyä keskustelussa seuraavalle rintamalle.
Käsittelimme Israelin lounaisen rajan, -
joka on Israelin toiseksi pisin raja.
Mennään pisimmälle rajalle ja välittömään naapuriimme, Jordaniaan.
Puhuimme jo Jordanian kuninkaan, Irakin pääministerin -
ja Egyptin presidentin huippukokouksesta.
Jordaniasta on tulossa aktiivinen tekijä -
myös palestiinalaisten tilanteen suhteen.
Jordania yrittää kasvattaa rooliaan, mutta samalla se painii -
monien sisäisten ja pohjoisrajan haasteiden kanssa, -
eikä se ole kovin hyvissä väleissä useimpien naapuriensa kanssa.
Tohtori Lerman, kerro tästä.
Jordania on ehdottoman elintärkeä rakennuspalikka jokaiselle, -
joka yrittää ylläpitää vakautta Lähi-idässä.
Se ei ole vahva peluri, mutta jos se tehtäisiin epävakaaksi, -
se kaataisi koko Lähi-idän.
Iranin on pakko horjuttaa Jordaniaa.
Palaan jatkuvasti mielessäni -
Ali Khamenein pahamaineiseen twiittiin marraskuulta 2014.
Hän pohdiskeli edellisen Hamas-yhteenoton seurauksia -
ja päätteli, että Israel pitäisi pyyhkiä kartalta poliittisena entiteettinä.
Järjestettäisiin kansanäänestys, -
jossa vain ne juutalaiset, jotka asuivat Israelissa ennen vuotta 1917 -
saisivat äänestää. Muut lähetettäisiin laivoilla kotiin.
Jos he vastustavat, Jumala heitä auttakoon.
Hän sanoi, että tätä varten on aseistettava Länsiranta -
niin kuin Gaza on aseistettu. Länsirannasta tulisi toinen Gaza.
Se onnistuu ainoastaan horjuttamalla Jordaniaa -
siihen tilaan, jossa se oli 1960-luvun lopulla, -
kunnes kuningas Hussein teki siitä lopun syyskuussa 1970, -
ja tunkeutua maahan.
Siksi Iran lähettää drooneja Syyrian tukikohdistaan Israeliin -
Jordanian ilmatilan kautta.
Israelin tuhoon tähtääviin Iranin strategioihin kuuluu väkisin -
Jordanian epävakaus tai vähintään vapaus käyttää Jordaniaa -
Iranin tarkoituksiin.
Voidaanko Jordania määritellä Israelin strategiseksi syvyysvyöhykkeeksi?
Se hyödyttää kumpaakin. Jordania on selvinnyt vakaana vastoin odotuksia.
Amir viittasi USA:n ulkoministerin -
John Foster Dallasin kuuluisiin sanoihin, -
että "nuori kuningas Hussein on mukava heppu, -
mutta hän ja hänen valtakuntansa eivät selviä."
Dallas ja moni hänen jälkeensä kuoli ennen Husseinia. - Myös Arafat.
No kyllä, hän näki Arafatinkin poismenon.
Ei, Arafat kuoli viisi vuotta Husseinin jälkeen... - Niin olikin.
...mutta poliittinen ura päättyi jo aiemmin.
Kuningas Hussein selviytyi, -
koska hän kuului Israelin strategiseen suojaukseen.
1970-luvulla syyrialaiset hyökkäsivät, mutta Israel teki selväksi, -
että Jordania kuuluu Israelin puolustuskonseptiin.
Sama näkymä on jokaisen vallankaappaajan edessä, -
on hän Saddam Hussein tai kuka tahansa, -
joka on harkinnut Jordanian valtaamista.
Jokaisen on otettava huomioon, että IDF torjuu vallankaappaukset.
Visualisoidaan tämä katsojille. Jos täältä Jerusalemista katsoo itään, -
näkee ensin Länsirannan, Jordan-joen -
ja itärannan eli Jordanian hašemiittikuningaskunnan.
Sen jälkeen tulee Irak ja sitten Iran.
Iranin on ylitettävä tai kierrettävä -
kaikki välissä olevat maat päästäkseen tänne. - Aivan.
Suurlähettiläs Ayalon, miten näet tämän Jordanian osalta?
En usko, että mikään maa haluaa hyökätä Jordaniaan, jos se tietää, -
että Israelin lentokoneet liitelevät yllä varmistamassa, -
ettei se voi voittaa.
Mutta entä diplomatian osalta? Jordania tekee kovasti töitä -
jotta se pystyy kestämään haasteita ja varmistamaan tuen Euroopalta, -
Yhdysvalloilta ja vähemmissä määrin myös Venäjältä ja Kiinalta.
Miten nämä asiat vaikuttavat Jordanian rooliin Lähi-idässä?
Jatkan lyhyesti Amirin sanoista.
Se on ihan totta, että jotta Iran pääsisi Israelin rajalle, -
sen on ylitettävä Irakin ja Jordanian muodostamat esteet.
Siksi Syyria on Iranille niin tärkeä. Se käyttää läntistä siipeä hyväksi -
ja yrittää päästä tänne Syyrian kautta -
ja käyttää Syyrian ja Jordanian rajaa matkantekoon.
Siksi Syyria ja Syyrian tilanne on niin tärkeä meille ja USA:lle.
Toivottavasti USA ei noin vain jätä Syyriaa.
Juuri nyt USA suojelee kurdeja.
Tavallaan USA suojelee sitäkin vastaan, -
ettei Iran voi yrittää kaivautua meidän puolellemme rajaa tai Jordaniaan.
USA jättää jäännösjoukon al-Tanfiin, -
joka sijaitsee Etelä-Syyriassa Jordanian ja Irakin rajalla.
USA suojelee myös öljykenttiä. - Kurdeja ja öljyä.
Mutta Jordaniasta. Jordania on strategisesti tärkeä.
Luulen, että Ammanissa ja erityisesti palatsissa ollaan helpottuneita -
Israelin uudesta hallituksesta, joka koetaan raikkaana tuulahduksena.
Pari kuukautta sitten kuultiin pahamaineisesti -
vallankaappausyrityksestä kuningas Abdullahia vastaan.
Osallisia vehkeilyyn olivat Jared Kushner ja Trump USA:sta -
sekä Netanjahu Israelista siten, -
että he haluaisivat mieluummin prinssi Hamzahin valtaan.
Sellainen siirto olisi ollut vaarallinen, -
ja se olisi järisyttänyt Jordanian kuningaskunnan perustuksia.
Jordanialle ja sen hašemiittivallalle ei ole vaihtoehtoa, -
koska jos sitä ei olisi, vakaus olisi mennyttä, -
ja Jordaniasta tulisi joko Somalia tai mini-Iran tai Syyria.
Diplomatian kannalta meidän on tärkeää tehdä yhteistyötä -
ja auttaa Jordaniaa saavuttamaan sen tavoitteet, kun se haluaa -
laajentaa diplomatiansa kenttää ja vahvistaa asemaansa Lähi-idässä.
Tässä asiassa Israelin uusi hallitus on erittäin tärkeä.
Kuningas Abdullah piti Netanjahua lähestulkoon vihollisena.
Se on kuitenkin myös tärkeää, että Jordania laimentaa Israel-kritiikkiään -
Haagin tuomioistuimessa tai YK:n turvallisuusneuvostossa, -
kun niissä aina lietsotaan tuomitsemaan Israelia.
Ehkä he haluavat lepyttää -
Muslimiveljeskuntaan kuuluvia solujaan.
Se on kuitenkin tärkeää, ja uskon, -
että pääministeri Bennett ja Jordanian kuningas tapaavat pian.
Aiemmin tällä viikolla USA:n ulkoministeri Tony Blinken ilmoitti...
Se oli jo tiedossa, mutta virallista ilmoitusta ei ollut annettu.
Hän ilmoitti, että USA avaa taas Itä-Jerusalemin suurlähetystönsä, -
jotta se voi toimia edustustona -
palestiinalaisten ja palestiinalaishallinnon suuntaan.
Lopullinen tavoite on juutalainen ja demokraattinen Israelin valtio -
sekä palestiinalaisvaltio, ei "demokraattinen palestiinalaisvaltio".
Ilmeisesti amerikkalaiset on saatu luopumaan siitä harhasta, -
joka vaivasi Bushin hallintoa, -
etenkin kun Condoleezza Rice oli ulkoministerinä, -
että koko Lähi-idässä pidettäisiin vapaat ja tasapuoliset vaalit.
Sellaisten myötä Hamas nousi valtaan Gazassa -
ja palestiinalaisten parlamentissa.
Sama pätee siihen, että Jordaniassa ja muualla demokratia on puutteellista.
Amerikkalaiset tajuavat sen, että jos sellaiset maat kuin Irak, Jordania, -
Egypti ja Saudi-Arabia muuttuvat täysin demokratioiksi, -
seurauksena on kaaos.
He eivät yritä tehdä arabeista amerikkalaisia, -
varsinkaan kun he itse eivät ole varmoja, -
kuinka demokraattinen heidän oma poliittinen prosessinsa on.
Kommentoisin tätä lyhyesti. - Yksi virke.
Israel sanoo Yhdysvalloille, että täällä Lähi-idässä -
valintaa ei tehdä demokratian ja diktatuurin välillä -
vaan vakauden ja ääri-islamin välillä.
Seuraavan maan myötä käännämme katseen pohjoiselle sektorille.
Vaikka sotilaalliselta kannalta näemme pelkkää Irania, -
haluaisin keskittyä Libanoniin valtiona.
Valitettavasti niitä kahta ei voi erottaa laajemmissa määrin.
Pestäkseen käytännössä kätensä vedellä -
Beirutin sataman räjähdyksestä, -
mikä oli tuhoisa paitsi Beirutille, myös koko maalle, -
hallituksesta tuli virkaa tekevä hallitus, mutta se on yhä virassa.
Se hallitsee edelleen maata, -
joka oli aiemmin Lähi-idän Sveitsi, -
mikä on kaukana Sveitsistä muuten kuin kauneutensa osalta.
Tohtori Lerman, -
Hizbollah horjuttaa Libanonia virkaa tekevän hallituksen avulla.
Budjetti on niukka, lähestulkoon olematon, -
ja sitä rahaa syydetään šiia-alueille -
ja kaikille sektoreille tai lahkoille nykyhallitukselta.
Heidän perheilleen ja läheisilleen.
Yksi selvä esimerkki tästä on Tripoli.
Sunnalainen Tripoli ei ole kytköksissä väliaikaishallitukseen.
Se kaatuu jo. Ihmisillä ei ole ruokaa.
Aika ajoin Beirutin Dahiyassa nähdään isolta näytöltä, -
kuinka Hizbollahin pääsihteeri Hassan Nasrallah tulee sanomaan...
Yskänpuuskien välissä.
"Unohtakaa länsimaiden pelastuspaketit ja reformi."
"Me voimme auttaa. Tuodaan Iranin järjestys ja ruoka meille."
He auttavat muita šiianaapureitaan, mikseivät meitäkin?"
Kaatuuko Libanon Iranin verkkoon?
Puhuit Libanonin valtiosta.
Libanonissa ei ole ollut valtiota vähään aikaan.
Korkeintaan ajatuksissa. Se ei toimi kuin valtio.
Se on maantieteellinen määritelmä, -
jossa armeija on paljon heikompi kuin johtava militia, -
joka ei tottele Libanonin kansaa vaan on ulkomainen miehittäjä.
Hassan Nasrallah kantaa kahta käyntikorttia.
Yksi määrittelee hänet poliittisen ryhmän johtajaksi, -
toinen Ali Khamenein edustajaksi Libanonissa. Se on hänen tittelinsä.
Hän on käytännössä miehittävän vallan agentti.
Useimmat libanonilaiset tajuavat sen mutta ovat voimattomia vastustamaan.
Mielenosoituksia on nähty. Niitä voi puhjeta milloin vain.
Mutta voiko kansainvälinen yhteisö -
hyödyntää vaikutusvaltaansa kaatuviin talouksiin viisaasti ja tehokkaasti -
ja rakentaa Libanoniin vaihtoehtoisen poliittisen mallin. Se on mahdollista.
Ranskalaiset ymmärtävät, mitä on pelissä.
Yhdysvallat ja Ranska toimivat koordinoidusti.
Viesti on annettu, että sille voi ja pitäisi olla vaihtoehto.
Jopa šiiojen keskuudessa kaikki eivät ole... Nuoret näkevät, -
kuinka veljiä ei lähetetä taistelemaan sionistivihollista vastaan -
vaan palvelemaan -
Syyrian verisen ja murhanhimoisen diktatuurin selviytymistä.
Niissä taisteluissa on kaatunut enemmän Hizbollahin nuoria -
kuin yhteensä kaikissa taisteluissa Israelia vastaan 1990-luvusta lähtien.
Lisäksi enää ei ole ISISin invaasiota, jolta Hizbollah voisi suojella maata.
Hizbollah teki kokonaisen 12-osaisen sarjan Al-Manar TV:lle, -
kuinka se pelastaa Libanonin toiselta invaasiolta, ei sionistien vaan ISISin.
Sekin on jo ohi. Hizbollah siis lähettää vain -
libanonilaisia nuoria kuolemaan Assadin puolesta -
ja viemään maalta viimeisetkin suvereniteetin rippeet.
Tilanne kaatuu vielä heidän niskaansa.
Nasrallah on entistä haavoittuvaisempi.
Mutta asia pitää hoitaa varovaisesti. Ei haluta toista toukokuuta 2008, -
jolloin syttyi suora yhteenotto, ja Hizbollah voitti selvästi.
No, se ei saanut maa-alueita vallattua vuonna 2008, -
ja joiltakin alueilta sille lähetettiin autolasteittain ruumissäkkejä takaisin.
Paikalliset militantit, jotka puolustautuivat heitä vastaan, -
saivat tukea ulkovalloilta, jotka tarjosivat heille välineet puolustautua.
Tästä tulemme seuraavaan kysymykseen. Suurlähettiläs Ayalon, -
voiko Israel hyväksyä Libanonin kaikkien instituutioiden romahdusta, -
jossa Iran ottaa maan täysin haltuunsa -
ja Israel joutuu kamppailemaan Iranin jatketta vastaan Libanonissa?
Sitä Iran yrittää Syyriassa. Ainoa taho, joka estää Irania -
saamasta Syyriaa kokonaan valtaansa, on Venäjä.
Irakissakin Iranin vaikutus kasvaa hitaasti. Pääministeri al-Kadhimi -
on aiemmin heikentänyt mestarillisesti Iranin vaikutusta maassa -
ja sen vaikutusta PMF-joukoissa, joita Iran rahoittaa ja kouluttaa.
Nyt Iran on hiljalleen saamassa haltuunsa sen käytävän Välimerelle -
ja perustamassa pohjoisrintamaa, joka on täysin iranilainen -
pois lukien joitakin alueita Syyriassa.
Vaikka Iranille on asetettu poliittisia ja taloudellisia pakotteita, -
se on erittäin uuttera.
Hitaasti mutta varmasti se yrittää toteuttaa šiialaisen kuunsirpin, -
kuten kuningas Abdullah nimitti sitä 10 vuotta sitten, -
Iranista Irakin, Syyrian ja Libanonin kautta Välimerelle ja saartaa Israelin.
Jos se miehittäisi Libanonin kokonaan, -
Israel ei suvaitsisi eikä voisi hyväksyä sitä.
Sen, mitä Iran yrittää Syyriassa, se voisi tehdä täysin Libanonissa: -
pystyttää tukikohtansa vihreälle linjalle eli Israelin rajalle.
Siniselle linjalle. - Aivan.
Israelin olisi tehtävä jotakin. Se olisi kestämätöntä.
Jos Hizbollah on jo omin voimin uhka Israelin Länsi-Galilean alueelle, -
Iranin joukot tai Iranin joukoilla vahvistettu Hizbollah -
olisi meille kestämätön.
Israel joutuisi pohtimaan uudelleen turvavyöhykettä -
eli valtaamaan maata tavalla tai toisella, -
ehkäpä paikallisten liittolaisten avulla, -
jopa Bekaahan tai Aaleyhin asti.
Mutta en usko...
Sanonta kuuluu: "Varo, mitä toivot".
Jos Nasrallah tosiaan toivoo -
Libanonin nykyinstituutioiden kaatumista kokonaan -
ja jos hän tuo iranilaiset maahan, -
taakka on jopa Iranille liian painava nostaa, -
koska Iran on itse talousahdingossa.
Se tilanne voisi syöstä Libanonin tuhoon.
Aivovuotoa tapahtuu jo.
Erityisesti nuoret, jotka pystyvät lähtemään Libanonista, pakenevat.
Libanoniin jäisi vain vähän resursseja, niin henkistä kuin reaalipääomaa.
Se voisi suistaa maan Hizbollahin ja Nasrallahin niskaan.
Ja kaikki syyttäisivät siitä Nasrallahia.
Nasrallah rakentaa sen suhteen varaan, -
joka hänellä on Iranin uuteen presidenttiin, Raisiin, -
jotta Iran vaikuttaisi vielä enemmän Libanoniin kuin Iran itse edes haluaa.
Aivan. Oren, haluan kuulla näkemyksesi Libanonista -
mutta ottaa myös Syyrian mukaan kuvaan.
Yksi jokaisesta Israelin iskusta...
Tämä on lainaus aktiivisesti siellä toimivalta pilotilta ja julkista tietoa.
Vain yksi neljästä Israelin iskusta, -
joilla pysäytetään täsmäaseiden ja muiden ammusten kuljetuksia, -
mitkä voisivat haastaa Israelin sotilaallisen ylivoiman pohjoisessa -
Hizbollahin tai muiden šiiajärjestöjen suhteen, toteutetaan.
Muut kolme keskeytetään tai niitä siirretään myöhemmäksi -
esimerkiksi tiedustelun uudelleenarvion, -
sääolojen tai muiden eri syiden vuoksi.
Merkitseekö se, että kaikki, mitä Israel tekee -
estääkseen Irania kaivautumasta asemiin pohjoisrintamalle, -
on vain väistämättömän konfliktin syttymisen viivyttämistä?
Ensinnäkin Libanon. Tilanne on hirvittävä.
Kun se muuttuu katastrofaaliseksi, -
se aiheuttaa siirtolaisten ja pakolaisten massamuuton -
pohjoisrajallamme.
Se ei ole välttämättä turvallisuusuhka, mutta näemme jo merkkejä tästä.
Beirutin ravintoloissa työskentelevät afrikkalaissiirtolaiset -
menettävät työnsä ja muuttavat etelään, koska ruokaa ei ole.
Siitä voi seurata jopa satojentuhansien ihmisten humanitaarinen ongelma.
Israel ei kykene ajamaan heitä pois.
Israel pelaa omaan pussiinsa, jos se estää Libanonia kaatumasta.
Kuten sanoit, Libanonia ja Syyriaa ei voi erottaa.
Syyriassa Israel on onnistunut vastustamaan -
Iranin kaivautumista asemiin tiedustelun avulla ja sotilaallisesti, -
mutta ei varsinaista juurtumista, joka on samankaltaista -
kuin aiemmin Hamasin kanssa Gazassa -
sekä Hizbollahin ja Amalin kanssa Libanonissa.
Iran siis hyödyntää niiden Da'waa, -
sosiaali- ja koulutusjärjestelmää ja siviilipalveluja.
Se tekee tätä ensisijaisesti väestölle.
Se tekee työtä erittäin pitkän tähtäimen suunnitelman mukaan.
Se ei ole sotilaallista. Israel ei pysty taistelemaan tätä vastaan.
Iran muuttaa Syyrian demografista perustaa.
Se tuo afgaaneja, pakistanilaisia ja muita maahan.
Ja kun Syyrian sisällissota päättyy, väestö on täysin muuttunut.
Se on vihamielisempi Israelia kohtaan.
Vielä ei ole mainittu Venäjää.
Venäjä on tärkein Syyriassa läsnä olevista tahoista.
Se, että Israelin iskuja keskeytetään, johtuu siitä, -
ettei otettaisi yhteen Venäjän lentäjien ja muiden varojen kanssa.
Israel ei halua... - Yksi syistä.
Kun Yhdysvallat lähtee ja Venäjä tunkeutuu yhä syvemmälle, -
Israelin on otettava myös Venäjä huomioon Yhdysvaltojen lisäksi.
Vaikka amerikkalaiset saattavat lähteä jossakin määrin, -
amerikkalainen kalusto jää Syyriaan. Lentäjät vaihtuvat.
Trendi on ilmiselvä, ja se on jo julistettu.
Kiina on Yhdysvaltain merkittävin uhka vuoteen 2030―2040 mennessä.
Venäjä on toissijainen asia.
Lähi-itä ei ilmeisesti ole enää se pelikenttä, -
jolla Yhdysvallat haluaa pelata.
Kiina tosin hankkii paljon resurssejaan Lähi-idästä, -
mikä synnyttää lisää kysymyksiä...
Mutta ainakin amerikkalaiset, jos eivät israelilaisetkin, -
ajattelevat loogisesti ja metodologisesti.
Liikkeelle lähdetään visiosta.
Sitten se paloitellaan opeiksi, jotka toteutetaan.
Jos Kiinasta ennakoidaan vihollista, -
joukot koulutetaan toimimaan sitä vastaan -
ja prioriteettilistaa leikataan pohjalta.
Lähi-itä on tärkeä, mutta se ei ole niin tärkeä -
kuin Kauko-Itä, indopasifinen alue, eli käytännössä Kiina.
USA kutsuu sitä indopasifiseksi toimialueeksi.
Kaikkea ei voi saada, joten vähemmän tärkeistä prioriteeteista on luovuttava.
Me olemme nyt vähemmän tärkeitä.
Tohtori Lerman, Iranin vuoden 2015 JCPOA-ydinsopimuksesta -
neuvotellaan vähintäänkin epäsuorasti Wienissä.
Juuri nyt edustajat on lähetetty takaisin pääkaupunkeihinsa -
harkitsemaan vaikeita kysymyksiä ja vaikeita päätöksiä.
Seitsemättä neuvottelukierrosta ei ole vielä sovittu, -
eikä läpimurtoa ole saatu Kansain- välisen atomienergiajärjestön (IAEA) -
ja Iranin ydin- tai energiajärjestön neuvotteluissa -
väliaikaisesta järjestelystä, jolla IAEA voisi tarkkailla Iranin ydinohjelmaa.
Se tarkoittaa, että muut kuin tiedustelujärjestöt, -
jotka ovat melko syvällä Iranin "suonissa"...
Kansainvälinen yhteisö ei tiedä, mitä suljettujen ovien takana tapahtuu, -
ellei sillä ole avainta käydä siitä ovesta.
Kysymykseni kuuluu, miten tämä vaikuttaa tilanteeseen kentällä.
Iranin välikädet laukaisevat lennokkeja, -
raketteja ja kranaatteja toistuvasti -
Yhdysvaltain tukikohtiin ja CIA:n rakennuksiin Irakissa ja Syyriassa.
Amerikkalaiset vastasivat iskuihin tällä viikolla.
Ne vastaiskut olivat voimakkaita.
Kaksi kohdetta Syyriassa al-Mayadinissa -
ja yksi kohde Irakin puolella rajaa.
Abu Kamalissa. - Lähellä sitä.
Yhdysvallat tuhosi siellä olevat 14. prikaatin asevarastot.
Ne kuuluvat al-Shuhadalle ja muille Irakin PMF-yksikköjen osaryhmille.
Tämä näytti kertovan selvää viestiä.
Paitsi että oli PMF:n perustamisen vuosipäivä, -
isku oli myös merkki Irakille, ettei USA aio levätä laakereillaan.
Sama viesti välittyi myös Iranille.
Iran on kuitenkin käskenyt militioidensa kostaa välittömästi.
Ne ovat tulittaneet al-Omarin öljykenttiä Koillis-Syyriassa -
kohteenaan siellä sijaitseva USA:n tukikohta.
Raketteja ammuttiin ryöppyinä useita kertoja.
Muita yhteenottoja puhkesi myös.
SDF eli Irakin... anteeksi, Syyrian demokraattiset joukot, -
joka on kurdien sotilasjoukko -
ja käytännössä Yhdysvaltain paikalla oleva maajoukko.
Vastapuolena oli al-Fatemiyounin afgaanijoukot ja muita šiiajärjestöjä, -
jotka ovat täydellisen lojaaleja ajatollahin hallinnolle Iranissa.
Jatkaako tämä kaikki pohjoisrintaman horjuttamista?
Nopeuttaako se Yhdysvaltain vetäytymistä alueelta?
Esitän kysymyksen teille kaikille, joten keskustelkaa vapaasti.
Meidän on syytä pitää mielessä USA:n päätös vetäytyä Afganistanista.
Siitä tulee dramaattinen ja kipeä.
Afganistan melko varmasti kaatuu Talibanien käsiin, -
mistä seuraa vastaavia kauheuksia.
Amerikkalaisten sekasortoinen perääntyminen Lähi-idästä -
lähettäisi Bidenin hallinnosta hyvin kielteisen merkin.
He ovat osoittaneet Iranille, että he ovat edelleen läsnä -
eivätkä aio suvaita sellaista käytöstä.
Se, miten se vaikuttaa Wienin-neuvotteluihin, on kiintoisaa.
Iran saattaa tehdä virhearvion ja olettaa, -
että Bidenin hallinto allekirjoittaa uuden JCPOA:n -
ehdoilla millä hyvänsä. - Avoin valtakirja.
Siinä tehtäisiin virhearvio presidentti Bidenin ja hänen hallintonsa aikeista.
USA haluaa palata JCPOA:han, -
mutta haluaa valaa perustan myöhemmälle kehitykselle.
Uskon, että se on vakavissaan pidemmästä prosessista.
Se vaatii USA:ta säilyttämään vipuvoimansa Iraniin.
Siitä Israel keskustelee USA:n kanssa.
Miten vipuvoima Iraniin säilytetään pitkällä tähtäimellä, -
vaikka JCPOA:han palattaisiin?
Muutoin Biden ei kykene täyttämään -
edes lupaustaan presidentti Rivlinille: -
"Iran ei saa ydinasetta minun vahtivuorollani."
Joe-setä, vahtisi ei ole... - Israel varmasti auttaa tarvittaessa.
Juuri siksi Israelin täytyy säilyttää ja se säilyttääkin -
mahdollisuuden tehdä itsenäisiä liikkeitä.
Vaikka Wienissä saataisiin läpimurto aikaan, -
tilanne ei muutu yhtään vaarattomammaksi.
Olet sanonut Middle East Review:ssa, -
että suunnaton sotilaallinen ylivoima on välttämätön.
Se on tärkeä osa järkevää USA:n strategiaa. - Ayalon.
Mainitsit termin "virhearvio". Se koskee iranilaisia.
Ehkäpä siinä on perää, mitä Netanjahu aina sanoi:
"Sortajien kanssa ei voi olla sovitteleva, ei etenkään ajatollahien."
Kun Biden valittiin virkaan, -
tehtiin joitain sovittelevia toimia ainakin retorisesti.
Hänen valitsemansa Iran-tiimi oli sama kuin Obaman tiimi, -
joka sai sovittua JCPOA:n. Se sai Iranin luulemaan, -
että se voi pelata USA:n kustannuksella mielin määrin.
Toisaalta Iran pelaa uhkarohkeaa, kovaa peliä Genevessä, -
ja toisaalta se yrittää käydä näännytyssotaa -
USA:n joukkoja vastaan Syyriassa ja Irakissa.
Se voi kostautua. Pian näemme sen seuraukset.
Meillä ei ole aikaa käydä asiaa läpi kattavasti, -
mutta otan esiin yksittäisiä seikkoja.
Tämä on vain yksi mielipide, ettekä te välttämättä ole samaa mieltä.
Iranille ydinase tai sen tavoittelu -
ei ole loppupäämäärä itsessään.
Se on hallinnon selviytymiskeino.
Jos he saisivat takuun...
Eivät he sitä uskoisi, koska ovat vainoharhaisia ja vehkeileviä.
Jos heille olisi vakuutettu, -
että hallinnon vastaiset pyrkimykset lakkautetaan, -
he olisivat suostuneet jonkinlaiseen järjestelyyn, -
jolla pitkitetään ydinaseiden tavoitteluprosessia.
Sen vuoksi asiassa on yksi paradoksi: -
Raisin valinta presidentiksi Khamenein suojattina -
ja ehkä seuraajana ja ehkä jopa manttelinperijänä -
siitä päätellen, miten Khamenei yrittää hoitaa vallanperimyksen.
Sitähän emme tietysti tiedä.
Tämä voi johtaa jonkinlaiseen sopimukseen Bidenin kanssa -
JCPOA:n kakkosversiosta.
Lisään, että kun Israelin sotilasviranomaiset -
katsoivat vuonna 2015 JCPOA:ta, joka oli juuri valmistumassa, -
he eivät olleet siitä innoissaan.
He olisivat laatineet paremman suunnitelman, -
mutta Iran tuskin olisi suostunut Israelin kannalta niin hyvään diiliin.
He eivät uskoneet, että Iran noudattaa JCPOA:ta.
He hämmästyivät, kun Iran noudattikin -
niin sopimuksen kirjainta kuin henkeä.
He haluaisivat mieluummin, -
että palataan jonkinlaiseen sopimukseen, -
jotta IDF voi suunnitella sotia Hizbollahia ja Hamasia vastaan -
eikä rahaa tarvitsisi tuhlata Iran- skenaarioon, jota ei ehkä ikinä tule.
Tosiaan, lienee turvallista sanoa... aikamme päättyy pian...
Libanonissa Hizbollah on perustellut ja pönkittänyt ISISillä -
omaa oikeutustaan.
Samalla tavalla Iran käyttää ydinasetavoitettaan -
välineenä jatkaa proaktiivista, vallankumouksellista -
laajentumispolitiikkaansa tai kykyään toteuttaa sitä esteettä.
Te kaikki nyökytätte olevanne samaa mieltä, -
ja tähän meidän on päätettävä tämä keskustelu.
Kiitos seurasta, suurlähettiläs Ayalon, tohtori Lerman ja Amir Oren.
Ohjelmia lähetetään myös heinäkuussa.
Katsokaa verkkosivuilta päivitetty aikataulu.
Sanon itseni ja Jerusalemin tiimin puolesta, -
että nähdään taas 2. elokuuta. Jumalan siunausta! Nähdään silloin!
Suomennos: Maija Tuukkanen