Shalom! Tervetuloa Jerusalem studioon.
Israelin poliitikot ovat oppineet niin historiasta -
kuin viime vuosien tilanteesta olemaan arvostelematta hallitusneuvotteluja -
ennen kuin hallitus on virallinen.
Uunituore kabinetti sai knessetin luottamuksen -
ja se kutsuttiin ryhmäkuvaukseen presidentti Reuven Rivlinin kanssa.
Tämä oli Rivlinin viimeisiä tehtäviä ennen viran päättymistä ensi kuussa.
Vaikuttaa siltä, että vain onnettomuus tai sattuma voisi estää -
Naftali Bennettin ja Jair Lapidin johtamaa seitsenpuolueista koalitiota -
syrjäyttämästä Benjamin Netanjahun johtamaa koalitiota.
Uusi hallitus päättää Netanjahun 12 vuotta kestäneen valtakauden, -
mutta sen eliniänodote on epävarma. Mitä Israelin politiikassa on luvassa?
Tätä pohtimassa on professori Zeev Khanin, -
Venäjän ja Lähi-idän asiantuntija Bar Ilanin ja Arielin yliopistoista.
Tervetuloa. - Kiitos.
Mukana on myös reservin eversti Reuven Ben-Shalom, -
IICT Herzlijan kulttuurienvälinen strategi ja tutkija.
Tervetuloa. - Kiitos.
Studiossa on analyytikkomme, -
Jerusalemin vartijat -ohjelman juontaja Amir Oren.
Kertoisitko Israelin poliittisen tilanteen viime käänteistä?
Netanjahun kriitikot väittävät usein, että hän saa aikaan erimielisyyttä.
Mutta hän on itse asiassa onnistunut yhdistämään kriitikkojaan.
Uusi valtaan nouseva hallitus -
on onnistunut yhdistämään niin monet vastakkaiset navat yhteen, -
että tuntuu mahdottomalta, että ne voisivat hallita yhdessä.
Ilman niiden yhteistä vastustajaa, Netanjahua, -
ne tuskin olisivat yhdistäneet voimiaan.
Pelkkä Netanjahun vastustaminen yhteisenä nimittäjänä -
riitti hallituksen muodostamisen perustaksi.
Se ei kuitenkaan riitä siihen, että saadaan sovittua toimintapolitiikasta -
useissa eri asioissa, kuten juutalaisuus ja valtio.
Ei kirkko ja valtio vaan synagoga ja valtio.
Professori Khanin tuntee seuraavan tilanteen hyvin.
Uusi finanssiministeri Avigdor Lieberman -
on kiivaasti maallinen. Hän edustaa monien israelilaisten näkemyksiä, -
ei välttämättä häntä äänestäneiden.
Monet maalliset israelilaiset ovat olleet närkästyneitä siitä, -
että uskonnolliset ja ortodoksiset puolueet -
ovat olleet yliedustettuina hallituksessa.
Tähän on syytä lisätä ei-sionistiset puolueet. -Juuri niin.
Netanjahun katsotaan olevan niin sanotusti "oikeistolainen".
Hän otti ne tahot hallitukseensa ja budjettiinsa.
Ne ovat olleet täysin riippuvaisia valtion budjetista.
Tästä syntyy kriisi. Tämä on vain yksi esimerkki, -
emmekä ole edes maininneet turvallisuus- ja ulkopolitiikkaa.
Niistä keskustellaan vielä tänään. Kysyn ensin eversti Ben-Shalomilta.
Puhutaan oikeisto―vasemmisto-narratiivista, -
joka näkyy kummankin puolen retoriikassa tällä hetkellä.
Kysyn näkemystäsi. Netanjahun viimeksi kokoamassa koalitiossa, -
kansallisessa yhteishallituksessa oli mukana -
keskustalainen Sinivalkoiset, vasemmistolainen työväenpuolue -
sekä useita oikeistopuolueita, paitsi Jamina, -
jota Netanjahu karsasti.
Tulevan hallituksen koostumus Naftali Bennettin ja Jair Lapidin johdolla -
ei vaikuta kovin erilaiselta, jos otetaan huomioon se, -
että Netanjahu itse aikoi luoda oikeistohallituksen, -
jossa määrävähemmistönä ovat arabit.
Miten Bennettin johtama hallitus -
muuttaa hallituksen luonteen vasemmistohallitukseksi -
verrattuna Netanjahun oikeistohallitukseen, -
kun se koostuu samoista osatekijöistä?
Elämme kiintoisia aikoja.
Oikea ja vasen ei tarkoita enää mitään politiikoissa.
Netanjahun oikeistohallitus, 12 vuotta Netanjahun oikeistoa...
Mitä oikeistopolitiikkoja se todella toteutti?
Monia hänen äänestäjilleen tekemiä lupauksia, -
kuten Länsirannan liittämistä Israeliin, ei pantu täytäntöön, -
luultavasti käytännön kysymysten vuoksi.
Enää ei ole oikeaa ja vasenta, jossa oikea haluaa saada koko Israelin -
ja pitää kaikki palestiinalaisten haaveet loitolla -
ja vasen haluaa palauttaa maat ja sallia palestiinalaisvaltion, -
jota oikeisto pitää uhkana. Tämä ei enää ole totta politiikkojen osalta.
Nyt kuitenkin kuuluu enemmän kuin 10 vuoteen -
oikeisto―vasemmisto-retoriikkaa.
Se on niin voimakasta, että Netanjahu on jopa pelotellut äänestäjiään, -
että uusi hallitus on vaarallinen vasemmistohallitus, -
jopa eksistentiaalinen uhka.
Monet uskovat, että tällainen retoriikka on jopa kiihotusta, -
ja joku voi päättää tehdä poliittisen murhan, Jumala varjelkoon.
Puhe kuuluu, että vaarallinen uusi hallitus toteuttaa vasemmistotoimia.
Tämä hallitus sanoo olevansa yhtenäishallitus.
Oikeisto nauraa sille, ettei se mikään yhtenäishallitus ole.
Kyllä se on tavallaan monen puolueen yhtenäishallitus.
Ei se tietenkään toteuta vasemmistopolitiikkaa, -
kun huomioidaan tämä aika, koronan jälkeinen tila ja turvallisuushaasteet.
Se aikoo tuoda vakautta, muuttaa politiikan kulttuuria -
ja yrittää korjata talouden ja huolehtii turvallisuusasioista.
Ei isoja muutoksia, -
niin kuin ei ole nähty kymmenen viime vuodenkaan aikana.
Muistetaan, -
että kaksi merkittävintä tekijää uudessa koalitiossa -
ovat Uuden toivon Gideon Saar ja Jaminan Naftali Bennett.
He eivät usko kahden valtion ratkaisuun vaan vastustavat sitä, -
toisin kuin Likud, joka hyväksyi Bar Ilanin yliopistolla vuonna 2009 -
kahden valtion mallin... tai oikeastaan Netanjahu hyväksyi sen.
Hän ei pitänyt pahana tarjota palestiinalaisille ajatusta valtiosta -
toteutettavana mahdollisuutena.
Kysyn seuraavaa professori Khaninilta.
Voiko tämä hallitus, jota jotkut kutsuvat vaihtoehtohallitukseksi, -
Jair Lapidin ja Naftali Bennettin vuorotellen johtamana -
saada aikaan mitään edistystä -
merkittävissä asioissa?
Kuulen täällä epäilyä, voiko se tehdä yhtään mitään muuta -
kuin muuttaa kotimaan asioita, -
joita kukaan ei vastusta ja jotka olisi muutettu joka tapauksessa?
Sanoisin, että nämä kaksi poliittista leiriä kilpailevat keskenään.
Netanjahu: pääministeri hinnalla millä hyvänsä, -
ja vastapuoli: mitä vain muuta paitsi Netanjahu.
Oikeasti kahtiajako käy paljon syvemmälle.
Israelin kahden poliittisen leirin välillä on uusi jakolinja, -
joka ei ole vasen ja oikea.
Sanon heti, että olen samaa mieltä kuin kollegani.
Poliittiset puolueet -
sopivat nyt yhteisestä linjastaan, -
minkä jälkeen knesset hyväksyy uuden hallituksen.
Vaikka mukana on oikeisto-, keskusta- ja vasemmistopuolueita, -
ja vaikka ajatellaan perinteisen vasen―oikea-jaottelun ulottuvuuksia, -
niin tulevat politiikat Gazan ääri-islamistihallinnosta, -
palestiinalaisvaltiosta -
tai palestiinalaisarabien itsemääräämisoikeudesta -
Länsirannan erillisalueilla Juudeassa ja Samariassa, -
ja Abraham-sopimuksista, Lähi-idän tilanteesta, Turkista ja Iranista...
Kun kaikki nämä otetaan huomioon, puolueet ovat niistä joko yhtä mieltä -
tai pitävät niitä sivuseikkoina ja epäolennaisina nykytilanteessa.
Siksi tämä outo puolueyhdistelmä saattaa selviytyäkin.
Itse asiassa jos ajatellaan israelilaista yhteiskuntaa, -
siitä tuli ideologisesti merkittävän oikeistolainen toisen intifadan jälkeen.
Se on selvää, että vasemmistopuolueiden -
on mahdotonta päästä valtaan ilman jonkun tukea oikeistoleiristä.
Meillä on siis tosiasiassa jakolinja oikeiston sisällä.
Toisella puolella on Netanjahu kumppaneineen -
ja konservatiivileiriin kuuluvat.
Toisella taas niin kutsuttu liberaalileiri, poliittiset puolueet, -
jotka katsovat, että juutalaisen demokraattisen valtion identiteetin -
pitäisi perustua kansallis-liberalismiin eikä uskonnollis-konservatismiin.
Nämä leirit kiistelevät keskenään ja hakevat liittolaisia -
saadakseen enemmistön parlamentissa.
Hassua kyllä... voit valita haluamasi sanan siihen...
liittolaisia etsitään joko poliittisen spektrin toiselta laidalta -
tai perinteisen spektrin ulkopuolelta, kuten arabileiristä.
Ei unohdeta, että maltillinen islamistipuolue Ra'am -
liittyy mukaan hallitukseen. Se ei saa ministereitä mutta tukee hallitusta -
ja allekirjoittaa koalitiosopimuksen hallituksen kanssa.
Periaatteessa se henkilö, -
joka hepreaksi teudat hekhsher eli hyväksyi heidät sionistihallitukseen, -
oli Netanjahu.
Siinä mielessä voidaan sanoa, että Israelin politiikassa tapahtui muutos, -
mutta kuinka pitkäksi ajaksi.
Aivan. Oren...
Entä jos seuraava sota, Herra varjelkoon, syttyy aikana, -
jolloin määrävähemmistö sallii vähemmistöhallituksen toimia -
ilman enemmistöä parlamentissa?
Kyseinen määrävähemmistö on islamistipuolue Ra'am, -
kuten professori Khanin kertoi.
Kuinka Israel voi taistella sellaisessa tilanteessa, -
kun ne, jotka varmistavat hallituksen vakauden, ovat ne samat, -
jotka eivät välttämättä ole lojaaleja Israelille taistelujen aikana?
Tilanne ei ole niin vaikea turvaverkon takia.
Beginin hallituksessa työväenpuolue antoi hänelle turvaverkon, -
kun hän allekirjoitti rauhansopimuksen Egyptin kanssa.
Hän oli silloin vähemmistössä -
omassa Likud-puolueessaan ja koko oikeistossa.
Meillä on kaksi hyvää esimerkkiä kansallisista yhtenäishallituksista.
Ensimmäistä kutsuttiin hepreaksi likudiksi, "yhtenäisyydeksi", -
ennen kuin oli Likud-puoluetta, joka perustettiin vuonna 1973.
Nyt puhutaan ajanjaksosta 1967―1970 -
ensin Levi Eshkolin, sitten Golda Meirin johdolla.
Tämä oli Menachem Beginin ensimmäinen urakka -
salkuttomana hallitusministerinä.
Toinen kansallinen yhtenäishallitus oli vallassa 1984―1990.
Se oli Shamirin ja Perezin kausi. He olivat tasavertaisia neljä vuotta.
Viimeiset 1,5 vuotta vain Shamir toimi pääministerinä.
Mitä yhteistä näillä esimerkeillä on?
Voin jo nyt sanoa, -
että jos sellaista kotimaan ongelmaa ei tule, joka hajottaisi hallituksen, -
henkilö, joka saa sen hajoamaan, on Tony Blinken.
Miksi mainitsen Yhdysvaltain ulkoministerin enkä presidenttiä?
Koska vuonna 1970 ulkoministeri Rogers -
sai aikaan Golda Meirin kabinetin hajoamisen, -
kun Begin lähti Herut-puolueineen ja liberaalikumppaneineen hallituksesta.
Vuonna 1990 syynä oli Jim Baker ja hänen viisi asiakohtaansa.
Hän neuvotteli Israelin ja Egyptin kanssa -
ja yritti saada palestiinalaiset mukaan prosessiin.
Jos Tony Blinken on tarpeeksi rohkea tai harkitsematon -
yrittämään käynnistää prosessin uudelleen ilman, -
että on sopimusta Gideon Saarin ja Naftali Bennettin -
ja toisaalta Nitzan Horowitzin, Tamar Zandbergin ja keskustan välillä, -
niin silloin hallitus hajoaa -
ja muodostetaan joko uusi hallitus tästä knessetistä tai pidetään vaalit.
Eversti Ben-Shalom, -
katsojakuntamme katsoo Israelia yleisesti ottaen Israelin ulkopuolelta.
Likud ei vastaa Yhdysvaltain republikaaneja -
eikä työväenpuolue demokraatteja.
He ovat joissain asioissa demokraatteja liberaalimpia -
ja konservatiivisempia kuin republikaanit toisissa asioissa.
Miten Israelin poliittisen järjestelmän piirteitä voisi käsittää ulkomailta, -
jotta ymmärtäisi paremmin politiikantekoa kokonaisuutena?
Sitä on hyvin vaikeaa verrata, koska kulttuurit ja ihmiset ovat erilaisia.
Myös historia on erilainen, ja se kuuluu kriittisesti identiteettiimme.
Muistetaan, mistä tulemme ja mitä rakennamme: nuorta demokratiaa.
Tulen USA:sta, jossa demokratiaa on rakennettu vuosikaudet -
vaikka välillä oli sisällissota. Toivottavasti vältämme sen.
Olemme nuori demokratia.
Minusta on paras ajatella heimoja, kuten presidentti Rivlin kuvaili.
Paras on katsoa, miten olemme jakaantuneet: -
uskonnolliset ja maalliset, arabit ja muut vähemmistöt.
Kulttuurin takia moni näistä asioista on -
muotoutunut omassa mielessämmekin jotenkin kierosti. Annan esimerkin.
Israelissa nähdään, että ihmiset ovat joko uskonnollisia tai maallisia.
Ulkojuutalaisista se voi kuulostaa oudolta, koska kyseessä on spektri.
Joku uskoo Jumalaan, joku ei. Voi olla ortodoksi, konservatiivi tai reformoitu.
Täällä kyse on kulttuurista. Muovasimme ryhmät mielessämme.
Kuulut tähän tai tuohon, oikealle tai vasemmalle.
Israelin arabit tukevat tietysti arabeja edustavaa puoluetta.
Toivottavasti asiat muuttuvat tulevaisuudessa.
Suurena ongelmana on polarisaatio, -
yhä äärimmäiseksi muuttuva kulttuuri.
Ihmiset sulkevat itsensä näihin heimoihin -
ja luulevat, että vastapuoli on heille eksistentiaalinen uhka.
Omat vanhempani ovat ultraortodokseja.
He pelkäävät, että uusi hallitus ja varsinkin Avigdor Lieberman -
voi olla eksistentiaalinen uhka heidän elämäntavalleen.
He pelkäävät, että Lieberman lakkauttaa rahoituksen, -
jota Israel on tähän asti antanut.
Israel taistelee ulkoisia vihollisia vastaan aika hyvin ja selviää.
Sisäinen tilanne on yhä erittäin monimutkainen, -
ja yritämme saada selkoa itsestämme. On kyse narratiiveista ja kypsymisestä.
Professori Khanin, mitä ajattelet?
Ruokkiiko Israelin yhteiskunnan jakautuneisuus -
poliittista epävakautta tänä aikana?
Entä alueelliset haasteet?
Eversti Ben-Shalom mainitsi, ettei ulkopuolelta tule todellista haastetta.
Israel on niin ylivertainen laadullisessa sotilasvoimassa.
Mutta kotimaan asioiden suhteen -
mahtava talous ja mahtava armeija -
kuuluvat monien israelilaisten mielestä -
vain yhteen yhteiskunnan sektoriin.
Monet vallanpitäjät eivät ole samaa mieltä asiasta.
Miten nämä haasteet sopivat yhteen, kun ne ovat ristiriidassa keskenään -
ja haastavat Israelin yhteiskunnan koostumusta?
En ajattele yhtä kategorisoivasti kuin eversti Ben-Shalom.
Uskon, että Israelin yhteiskunnan -
tai tarkemmin juutalaisten vastakkainasettelussa -
ollaan samaa mieltä, mutta ei niin eksistentiaalisesti -
kuin joskus kuullaan julkisessa keskustelussa.
Tavallisesti eletään hetki kerrallaan.
Tietysti voidaan sanoa, että tällä hetkellä Israelin yhteiskunnassa -
nautitaan Israelin omasta monikulttuurisuuden muodosta.
Monikulttuurisuudesta juutalaisten kesken.
Eri heimot tai puoliheimot eivät ole samoja kuin diasporassa.
Itse asiassa Israeliin muuttavat juutalaiset -
integroituvat Israelin yhteiskuntaan, ja he saavat oman käsityksen, -
mitä tarkoittaa olla uuden israelilaisen heimon jäsen.
Mizrahit eli itämaiset juutalaiset ovat hyvin erilaisia -
kuin itämaiset juutalaiset diasporassa.
Meillä on sanat: kehila ja edaa.
Edaa on juutalaisyhteiskunnat ulkomailla.
Kehila on se, mitä heille tapahtuu, kun he tulevat Israelin yhteiskuntaan.
Tarina... Otetaan esimerkiksi Lieberman.
Hän kun on niin pelottava, että hän pelottaa kaikkia, -
myös eversti Ben-Shalomin vanhempia.
Kukaan ei voi väittää, etteikö hän olisi sellainen henkilö, -
joka käsittää tilanteen ja osaa ottaa sen huomioon.
Olla järkevä mies, kuten hänestä sanotaan.
Hänen puolueensa on "Israel on kotimme", Israel Beiteinu.
Ylivoimainen enemmistö on kotoisin entisestä Neuvostoliitosta.
Heillä on oma näkemyksensä siitä, mitä on olla juutalainen.
Itä-Euroopassa juutalaisuus tarkoittaa etnisyyttä, -
Länsi-Euroopassa ja Pohjois- Amerikassa uskonnollisuutta.
Täälläkin on etninen ja tunnustuksellinen identiteetti.
Suuri alija alkoi 30 vuotta sitten.
Se ryhmä on integroitunut ymmärtämään, -
mitä on olla Israelin juutalainen.
Kun Lieberman julisti, -
että yhteiskunnan pitäisi muuttua liberaalimmaksi, -
se ei tarkoita, että valtion juutalaista identiteettiä muutetaan.
Päinvastoin.
Hänen kollegansa ja muut puolueet, -
jotka liittyvät Lapidin ja Bennettin vaihtoehtohallitukseen, -
hyväksyivät hänen ehdotuksensa, eli ajatuksen, -
että pitäisi sallia diversiteettiä asioissa, -
jotka liittyvät eri uskonnollisten yhteisöjen intresseihin.
Se tarkoittaa kääntymisen ja kosher- ruokavaliosäännösten vapauttamista.
Tästä näkökulmasta sanon, että Israelin eri heimoilla -
on paljon enemmän yhteistä kuin erimielisyyksiä.
Aivan. Oren, kysyn vielä sinulta, ennen kuin ohjelma päättyy.
Netanjahu varoitti kansaa, kuten eversti Ben-Shalom mainitsi, -
että niin kutsuttu vasemmistohallitus -
saattaa tarkoittaa juutalaisvaltion, Israelin valtion loppua.
Hän ei tietenkään sanonut, -
että Bennett toimi puolustus- ministerinä hänen hallituksessaan.
He palvelivat samassa yksikössä puolustusvoimissa -
ja heidän taustansa on samanlainen.
Toisaalta Avigdor Lieberman on toiminut -
niin puolustus- kuin ulkoministerinä Netanjahun hallituksessa.
Benny Gantz toimii parhaillaan puolustusministerinä ja jatkaa virassa.
Hän on puolustusvoimien entinen esikuntapäällikkö.
Vaikuttaa siltä, että moni asia jatkuu Netanjahun kaudelta -
tähän mahdollisesti uuteen aikaan.
Monet jäänteet, ellei jopa suuria osia Netanjahun hallituksesta, -
integroidaan uuteen muotoon.
Miten tämä vaikuttaa niiden maiden näkemykseen Israelista, -
jotka tavoittelevat tosissaan Israelin tuhoamista?
Palaan siihen, kun verrattiin -
Likudia ja työväenpuoluetta demokraatteihin ja republikaaneihin.
Ehkäpä oikeampi vertailukohta -
olisivat Britannian konservatiiviset Toryt ja Labour.
Sekin on parlamentaarinen järjestelmä.
Kuten Britanniassa kolmas puolue, liberaalit, yritti murtautua läpi, -
Israelissa on Lapidin puolue Jesh Atid.
Ennen oli myös keskustapuolue Kadima.
Nyt kysymykseesi. Yksi kuuluisimpia Israelin poliittisia lausahduksia -
on "jatkuvuus ja muutos".
Jitzhak Rabin sanoi näin, kun hän nousi valtaan Meirin jälkeen.
Hän ei halunnut suututtaa Meiriä sanomalla: -
"Uusi seriffi on astunut kaupunkiin. Unohdetaan, mitä vanha rouva teki."
Sen sijaan hän sanoi: "Joitakin asioita muutetaan, jotkin asiat jatkuvat."
Tämä on oikea tapa kuvata sitä, mitä uusi hallitus tulee tekemään.
Ulko- ja turvallisuuspolitiikka jatkuvat. Kun katsotaan taaksepäin, -
alueita ei liitetty Israeliin eikä käyty ennalta ehkäisevää sotaa.
Puolustusvoimien pääesikunta antoi suosituksia, jotka hallitus hyväksyi.
Tätä varmasti nähdään myös tulevan vuoden kuluessa, -
kun hallitus hakee vakautta.
Ja huolimatta siitä, kuka tuki ketäkin, -
kaikki yrittävät tottua Israelin uusiin johtajiin -
niiden monien vuosien jälkeen, -
jotka Netanjahu teki väsymättä työtä valtion hyväksi. Aikamme päättyi.
Kiitos, eversti Ben-Shalom, professori Khanin ja Amir Oren.
Kiitos myös katsojille! Ensi kertaan.
Suomennos: Maija Tuukkanen