Tervetuloa Jerusalem studioon!
Kun Syyrian presidentti Bashar al Assad oli vaarassa tulla syrjäytetyksi -
sisällissodassa 2010-luvun lopussa, Iran ja Venäjä tulivat apuun.
Hän on vallastaan kiitollisuuden- velassa niiden lisäksi Hizbollahille.
Kansainvälinen politiikka on kuitenkin tunteetonta peliä.
Nyt Venäjä ja Iran ajavat omia intressejään Syyriassa.
Tämä on aiheuttanut jännitteitä Moskovan ja Teheranin välillä.
Aihetta analysoivat tänään Keski-Israelista -
Bar Ilanin ja Arielin yliopistojen Venäjän ja Lähi-idän -
tutkimuksen asiantuntija professori Zeev Hanin. - Kiitos!
Tervetuloa myös tohtori Nir Boms Tel Avivin yliopiston -
Moshe Dajan -keskuksesta.
Studiossa on analyytikkomme Amir Oren, -
joka on myös TV7 Jerusalemin vartijat-ohjelman juontaja.
Kertokaa, mikä on päivän aiheen tämänhetkinen tilanne.
Millaisia jännitteitä on nähtävissä ja mitä lähiaikoina on odotettavissa?
Tapa, jolla valitsimme tämän aiheen käsiteltäväksi, -
on tavallaan epäreilu.
Nämä kaksi valtiota eivät ole vertailukelpoisia keskenään.
Toinen ei enää ole suurvalta, -
vaikka onkin merkittävä kansainvälisessä politiikassa.
Se on yksi YK:n turvallisuusneuvoston viidestä jäsenvaltiosta.
Se on ydinasevaltio ja sillä on globaaleja pyrkimyksiä.
Tämä valtio on Venäjä.
Iran on alueellisesti merkittävä, mutta ei vedä vertoja Venäjälle.
Tosi paikan tullen Venäjä voittaa aina.
Kysymys kuuluu, -
tekevätkö ne yhteistyötä joillain alueilla.
Voivatko valtiot olla Syyriassa sopusoinnussa -
maan sisällissodan päätyttyä?
Venäjä tulee todennäköisesti vaatimaan -
hallitsevaa asemaa Damaskoksessa.
Venäjällä on laivaston tukikohta Tartuksessa -
ja lentotukikohta Hmeimimissä.
Iranin täytyy tyytyä siihen kapeaan aukkoon, -
jonka Venäjä sille jättää.
Jos Iran joutuu Israelin kanssa konfliktiin, -
joka vaarantaa Venäjän intressejä, -
Venäjä käskee Irania väistymään Syyriasta -
ja sotimaan muualla kuten Jemenissa tai Irakissa.
Professori Hanin, -
miten Venäjä suhtautuu Iraniin?
Haluaako se olla Iranin kilpailija?
Kuten herra Oren sanoi, Venäjä on Irania vahvempi.
Odottaako Venäjä Iranin noudattavan sen käskyjä?
Huomioidaan, että Venäjän ulkopolitiikkaan vaikuttaa kaksi asiaa.
Suhde Yhdysvaltoihin Euroopan maaperällä ja myös Itä-Aasiassa.
Venäjälle EU ja Kiina ovat siis tällä hetkellä paljon tärkeämpiä -
kuin Lähi-itä tai Keski-Aasia.
Toisaalta Venäjän ulkopolitiikkaan vaikuttaa myös -
maan sisäinen poliittinen tilanne: -
vastakkain ovat maan oppositio -
ja Putinin kannattajat.
Näin ollen Venäjän kansalaiset, -
tai ainakin nykyisen hallinnon tukijat, -
kannattavat proaktiivista lähestymistapaa.
Venäjällä viime aikaisista mielipidemittauksista käy ilmi, -
että maan kansalaisten mielestä Venäjän tulisi ottaa aktiivisempi rooli-
ulkopoliittisten etujensa ajamiseksi.
Hiljattain kävi ilmi, että 80 % väestöstä kannatti -
Krimin alueen liittämistä Venäjään.
Noin 35-60 % väestöstä seuraa tarkasti -
Euroopan tapahtumia.
Venäjän kansalaiset eivät ole kovin kiinnostuneita Syyrian tapahtumista.
Turkki ja Iran eivät ole Venäjän nykyiselle hallinnolle yhtä tärkeitä -
kuin Kiina ja Yhdysvallat.
Moskovan lähteiden mukaan -
Venäjä haluaa säilyttää Syyriassa vallitsevan tilan.
Se ei ole valmis sijoittamaan sinne enempää taloudellisia, sotilaallisia, -
poliittisia ja diplomaattisia resursseja.
Syyrian suhteen Venäjä haluaa tasa- painoisemmat suhteet Yhdysvaltoihin -
verrattuna Eurooppaan tai kaukoitään.
Tältä pohjalta tulisi ymmärtää myös suhteita Iraniin.
Venäjä ymmärtää, -
että Assadin hallinnon sisäpiirissä on konflikteja: -
puolet kannattaa Irania ja toinen puoli Venäjää.
He haluavat tilanteen pysyvän vakaana.
He ymmärtävät Astana-prosessin kuihtuneen.
Poliittista prosessia ei enää ole -
tai se ei ainakaan edisty mihinkään.
Tästä näkökulmasta heille sopiikin paljon paremmin -
vallitsevan tilanteen jatkuminen.
Tohtori Boms, -
heijastuvatko nämä jännitteet käytännön toimintaan?
Jännitteet näkyvät jo käytännössä.
Venäjä haluaa vakautta, ja on siksi työntänyt Irania poispäin.
Jo senkin takia, että Israel ei hyväksy Iranin etenemistä.
Israel reagoi aina Iranin etenemiseen, -
mikä tietysti aiheuttaa lisää epävakautta.
Siinä on merkittävä konflikti.
Lisäksi Venäjällä ja Iranilla on hyvin erilaiset näkemykset -
Syyrian tulevaisuudesta.
Venäjä kannattaa sekulaarimpaa Syyriaa, -
ja hyväksyisi varmaan hajautetun hallinnon.
Venäjä pitää kiinni omista intresseistään, -
ja se haluaa Syyrian palaavan alkuperäisiin rajoihinsa.
Iran haluaa Syyriaan Libanonin kaltaisen järjestelmän.
Siellä sillä on merkittävästi valtaa ja itsenäisyyttä.
Venäjä ei ole valmis tukemaan tätä.
Iran on pystynyt jo vaikuttamaan Syyrian armeijaan.
Venäjä on tehnyt samoin.
Siksi ajoittain onkin yhteenottoja -
Irania kannattavien ja Venäjää kannattavien joukkojen välillä.
Yhteenottoja on ollut enemmän viimeisen vuoden aikana -
ja ne tulevat jatkumaan.
Osapuolet ottavat yhteen myös siinä, miten Venäjä reagoi -
Israelin Irania vastaan tekemiin iskuihin.
Halutessaan Venäjä voisi parantaa ilmatorjuntaansa.
Iran on vihainen siitä, ettei Venäjä pysäytä iskuja.
Heidän mielestään tämä sotii Iranin ja Venäjän yhteistyötä vastaan.
Kuten aiemmin todettiin, -
Venäjä ymmärtää, että omien intressiensä maksimoimiseksi -
sen tulee työntää Iranin intressit sivuun.
He yrittävät kuitenkin vieläkin löytää tasapainoa.
Yhteistyö on lisääntynyt viime viikkoina.
Venäjän ulkoministeri ja Iranin ja Hizbollahin delegaatio Venäjällä -
ovat pyrkineet ratkaisemaan näitä käytännön kysymyksiä.
Herra Oren, otetaan Yhdysvallat hetkeksi mukaan kuvioon.
Yhdysvaltain asevoimien sota- toimialueen päämajan komentaja -
kenraali McKenzie sanoi hiljattain, -
että Syyria on Venäjän vasallivaltio.
Piti Iran siitä tai ei, Venäjällä on kontrolli.
Venäjällä on tukikohtia Tartuksessa, Hmeimimissä ja Latakiassa.
Taktisuuden lisäksi -
tämä antaa Venäjälle strategista syvyyttä.
Sillä on Välimerellä laivaston tukikohta, -
joka avaa tien Afrikkaan, joka on yhä enemmän Venäjän intresseissä.
Pyrkiikö Venäjä varmistamaan asemansa suhteessa Iraniin?
Iran on kuitenkin useaan otteeseen yrittänyt rakentaa laivaston tukikohtaa-
tai ainakin tukikohtaa tavarankuljetukseen -
Välimeren rannikolle.
Viime viikolla raportoitiin tunnistamattoman lentokoneen -
pommittaneen Iranin säiliölaivaa.
Ei ole tiedossa, kenen lentokoneesta oli kyse.
Se saattaa liittyä Venäjän intresseihin.
Mitä voit kertoa tästä?
Venäjän sijaan sano mielummin Putin.
Pahoitteluni professori Haninille, että puhun näin yksinkertaisesti.
Vladimir Putinilla on historiallinen näkökulma.
Hän ajattelee kulkevansa venäläisten sankareiden jalanjäljissä, -
kuten Pietari Suuri tai Aleksander Nevsky.
Hän haluaa käyttää Syyriaa -
Itäisen Välimeren tukikohtanaan.
Kyseessä ei ole vain Syyrian valtio, -
eikä sen kaupallinen arvo ole merkittävä.
Sillä on geostrateginen sijainti, -
koska se on Turkin rajanaapuri, -
joka on Venäjän vanha ongelma.
Yhdysvallat on nyt hitaasti, mutta varmasti vetäytymässä alueelta.
Se siirtyy pois mantereelta lentotukialuksiin -
sekä Kyprokselle, Kreikkaan, Maltalle ja Sisiliaan.
Joukot vetäytyvät kuitenkin pois Levantin alueelta.
Venäjä haluaa käyttää Syyriaa tukikohtanaan.
Vähän samoin kuin Kaliningrad -
on Venäjän rajojen ulkopuolella sille kuuluva erillisalue.
Iran ei voi perustaa Syyriaan tukikoh- taa ilman Venäjän ja Israelin lupaa.
Sitä se ei tule saamaan.
Iran haluaa kuljettaa öljyä Syyrian hallinnolle, -
sekä aseita ja täsmäohjuksia Hizbollahille.
Tämä on kuitenkin toissijaista.
Iran ei pysty kilpailemaan Venäjän kanssa.
Kun Iranista ei enää ole hyötyä, -
sitä pyydetään tai käsketään perääntymään.
Tämä on erittäin mielenkiintoista.
Vaikka Yhdysvaltojen armeija suosit- teli joukkojen pitämistä Irakissa, -
Bidenin hallinto saattaa silti vetää joukot pois.
Syyrian Eufrat-joen itäinen puoli -
kuuluu periaatteessa Irakiin, -
sen vieressä olevaan Anbarin maakuntaan.
Historiallisesti. - Ei ainoastaan historian kannalta, -
vaan siitä lähtien, kun Yhdysvallat meni Irakiin vuonna 2003.
Alue ei siis taktisesti ole samanlainen kuin Syyrian länsiosat, -
kuten Damaskos, Idlib tai Syyrian ja Israelin raja.
Yhdysvallat saattaa jättää joitain pysyviä joukkoja -
Syyrian itäosiin, ei länsiosiin.
Syyria on Iranille vain laukaisualusta hyökkäyksille Israelia vastaan -
tai kauttakulkureitti Hizbollahille. Muuten se on hyödytön.
Professori Hanin, teidän näkemyksenne?
Olen samaa mieltä herra Orenin kanssa.
Venäjä haluaa pitää tukikohtansa Syyriassa.
Vaikka Lähi-itä ei ole Venäjän ulkopolitiikan keskiössä, -
se haluaa silti olla läsnä Lähi-idässä.
Muistetaan kuitenkin, -
että Syyria ei ole Venäjän ainoa intressi Lähi-idässä.
Venäjä haluaa jollain tavalla olla mukana Israelin ja arabimaiden -
rauhansopimuksissa, -
joihin Yhdysvallat, Israel ja Persianlahden monarkiat -
eivät antaneet Venäjän osallistua.
Tällä hetkellä Venäjä ei siis halua kiihdyttää operaatioitaan Syyriassa.
Kuten aiemmin sanoin, Venäjä haluaa ylläpitää vallitsevaa tilaa.
Se ei halua häätää Irania pois Syyriasta.
Toisaalta Venäjä haluaa kuitenkin heikentää Iranin läsnäoloa siellä -
tai ainakin Iranin vaikutusvaltaa Assadin hallintoon.
Venäläiset ymmärtävät -
Iranin ja kolmen muun ulkoisen tahon läsnäolon Syyriassa.
Niitä ovat Yhdysvallat, Turkki ja Israel.
Käsittelen näitä kolmea lyhyesti.
Ymmärtääkseni tilanne on seuraavanlainen: -
Moskovan mukaan Yhdysvallat pystyy -
säilyttämään omat intressialueensa -
kuten 59 km:n bufferi-vyöyhykkeen.
Venäjä ei halua merkittävällä tavalla puuttua siihen.
Venäjää uskoo tehneensä kaiken voitavansa Turkin hyväksi.
He eivät ole valmiita puolustamaan turvallisuusvyöhykettään, -
jonka hallinnan Venäjä on myöntänyt Turkille.
Tavallaan se sotii myös kurdien intressejä vastaan.
Kurdit eivät suostuneet yhteistyöhön Assadin hallinnon kanssa, -
vaan aloittivat yhteistyön Yhdysvaltojen kanssa.
Siksi Venäjä ei puutu Turkin kurdien vastaisiin toimiin.
Turkin suhteen Moskova sanoo -
mailla olevan jonkinlaisia yhteisiä intressejä, -
mutta Turkki ei ole Venäjän strateginen kumppani.
Venäjä on kieltänyt venäläisturisteja matkustamasta Turkkiin.
Se tarkoittaa noin 7 mrd dollaria vuodessa.
Venäjä ei julistanut sitä poliittisena eleenä, -
vaan perusteli päätöstä Turkin lääketieteellisellä tilanteella.
Nähdään siis Venäjän tehneen Turkin eteen voitavansa.
Venäjä ei halua Turkin lisäävän vaikutusvaltaansa Syyriassa.
Viimeisenä Israel.
Moskovan ja Teheranin välillä tapahtuu seuraavaa: -
Venäjällä on omat suhteensa.
Venäjä kuitenkin ymmärtää, että Israelin tulee turvata omat intressinsä.
Toisin sanoen Israelin Netanjahun ja Libermanin -
suhteet Putiniin ja hänen tiimiinsä ovat kunnossa.
Israel on vapaa toimimaan oman harkintansa mukaan -
taatakseen oman turvallisuutensa maan pohjois- ja koillisrajoilla.
Tämä koskettaa myös Iranin tukikohtia ja joukkoja alueella.
Tämä on tilannekuva tällä hetkellä.
Ellei mitään dramaattista muutosta tapahdu, -
Moskovan mukaan Syyrian tilanne ei ehkä ole ihanteellinen, -
mutta paras mahdollinen tällä hetkellä.
Tohtori Boms, teidän näkemyksenne?
On tärkeä ymmärtää, miksi Iran ei luovuta helpolla.
Venäjä on ollut Syyriassa merkit- tävissä määrin vasta vuodesta 2015.
Iran on ollut kauemmin.
Ennen Venäjän tuloa Iran antoi Syyrialle yli 7 mrd dollaria lainaa.
Sen oli tarkoitus tasata maan heikkenevää taloutta.
Syyrian valuutan arvo oli romahtanut.
Iran jatkoi tukeaan.
Nyt resurssit ovat rajalliset lisääntyvistä pakotteista johtuen.
Tämä osoittaa, ettei Iran aio luovuttaa.
Iran on allekirjoittanut sopimuksia -
infrastruktuuri- sekä tietoliikenneyritysten kanssa.
Al Qudsin hallinnoiman it-alan yrityksen kanssa tehty sopimus -
kattaa lähes 70 % Syyrian mobiiliteknologiamarkkinoista.
Iran haluaa kasvattaa valtaansa taloudellisista ja ideologisista syistä.
Iran on sijoittanut Syyrian kouluihin ja koulutukseen.
Se haluaa kouluttaa lisää ihmisiä uskollisiksi shiioille ja Iranille.
He ovat soluttautuneet armeijaan.
Iran ei siis luovuta helpolla.
Venäjä ei myöskään pysty ajamaan heitä pois nopeasti.
Tilanteen tasapaino on hyvin herkkä.
Malli on kopio Libanonista.
Iran rakentaa paikallisia syyrialaisia verkostoja, -
jotka ovat uskollisia Iranille.
Hizbollahin mallin mukaan lopulta Iran pystyy ujuttautumaan -
maan hallitukseen.
Tämä on yksi syy Libanonin tämänhetkiseen konfliktiin.
Iranilla on samanlainen visio Syyrialle.
Tämä näky ei selvästi tuo maahan vakautta, -
vaan on ristiriidassa Venäjän kanssa, -
joka haluaakin estää tämän.
Iran ei kuitenkaan luovuta helpolla.
Iran toimii tukijoukkojensa kautta.
Vaikka Iranin joukot ajettaisiin pois, -
sen Syyriaan rakentamia tukijoukkoja ei ole helppo saada pois.
Tohtori Bomsin ja professori Haninin kommentit olivat mielenkiintoisia, -
koska ne antoivat melko selkeän kuvan.
Iran on esimerkiksi ottanut afgaanijoukot mukaan toimintaan.
Monia heistä on siirretty perheineen, -
ja heille annettiin lupaus Syyriaan asettumisesta.
Näin Iran varmisti vaikutusvaltansa lisäämisen pitkällä tähtäimellä, -
lyhyen tähtäimen sijaan.
Venäjä taas haluaa säilyttää vallitsevan tilan -
ja palata sotaa edeltävään tilanteeseen.
Syyriassa ja sen ulkopuolella on miljoonia sunnipakolaisia -
ja muita pakolaisia.
Maan koko väestörakenne on muuttunut.
Syyrian lisäksi myös Irakissa -
Iran on systemaattisesti muuttanut väestörakennetta sunneista shiioihin.
Ajanpuutteen takia mainitsen vielä sotilasteknisen näkökulman.
Johtuen Venäjän sotilaallisesta läsnäolosta ja Israelin operaatioista -
Venäjä pelkää sotilaidensa haavoittuvan -
joko Israelin operaatioissa tai Syyrian vastaiskuissa, -
kuten tapahtui noin 3,5 vuotta sitten.
Syyria käytti venäläisvalmisteisia asejärjestelmiä -
Israelin hävittäjiä vastaan eikä osunut.
Tämä laskee Venäjän puolustus- ja sotateollisuuden kysyntää.
On ilmiselvää, että amerikkalainen ja israelilainen tietotaito -
on parempaa kuin venäläisten.
Tilanteen rauhoittuminen on siis eduksi Venäjälle.
Kuten kenraali McKenzie sanoi, -
tämä on heidän aseidensa ja järjestelmiensä testauslaboratorio.
He eivät halua ulkopuolisten sekaantumista.
Ohjelma on pian lopussa. Annan jokaiselle lyhyen loppupuheenvuoron.
Professori Hanin, -
eskaloituuko tilanne lähitulevaisuudessa?
Vai onko kyseessä kilpailuasetelma ja poliittinen peli -
Damaskoksen kaduilla?
Voidaan ajatella, että kansan mielipide Venäjällä toimii -
hallituksen toiminnan peilinä.
Jos kansalaisilta kysytään, -
mikä ulkomaa on Venäjän paras ystävä, -
40 % äänistä saa Kiina, -
Syyria toisena saa 12 % -
ja Israel ja Iran molemmat 4 %.
Ne eivät siis ole niin tärkeitä.
Kaksi muuta ovat Venäjälle jollain tapaa tärkeitä.
Se haluaa tasapainoa niiden välillä.
Tätä varmaankin nähdään lähitulevaisuudessa.
Tohtori Boms?
Kun Syyrian sota lopullisesti päättyy, -
yritetään jälleen uudelleen neuvotella poliittista järjestystä Syyriaan.
Jos poliittinen peli ei pääty, -
on vaikea uskoa Syyrian tilanteen rauhoittuvan.
Syyria tilanne on epävakaa niin kauan kuin Iran on maassa, -
Israel jatkaa iskujaan ja Venäjä yrittää puuttua siihen.
Siksi Venäjä pyrkii keskustelemaan osapuolten kanssa.
Se yrittää asettaa tiettyjä pelisääntöjä, -
ja neuvotella Venäjä-johtoisen poliittisen järjestyksen, -
joka ei välttämättä ole täysin uusi.
En tosin yllättyisi, jos tästä nousisi uudenlaisia poliittisia järjestelmiä.
Turkki operoi nyt Irakissa Anbarin alueella.
Sillä on vaikutusta myös Syyrian tilanteeseen.
Israelin ja Libanonin rajalla on aika ajoin jännitteitä.
Toivottavasti Venäjä hillitsee Irania ja sitä kautta Hizbollahia.
Näin toivotaan. Aikamme on lopussa.
Kiitos tohtori Boms, professori Hanin ja herra Oren.
Kiitos katsojillekin, nähdään ensi kerralla!
Suomennos: Sonja Mattayev