Shalom! Tervetuloa Jerusalem studioon.
Israelin päähuolena on viimeiset pari vuotta ollut turvallisuushaasteisiin -
varautumisen sijaan korona- pandemian ja politiikan sekoitus.
Koronakriisi on jyrkässä laskussa ja neuvottelut -
potentiaalisten hallituskumppaneiden kanssa ovat siirtyneet -
käytännön vaiheeseen viime kuun vaalien jälkeen.
Israelin huomio siirtyy väistämättä jälleen keskeneräisiin asioihin -
Iranissa, Libanonissa, Gazassa ja Syyriassa olevien vihollisten kanssa.
Aiheesta keskustelemassa tänään reservin prikaatinkenraali -
Jossi Kuperwasser, joka on Lähi-idän asioiden projektijohtaja -
tiedotus- ja suhdetoiminnan Jerusalem Centerissä.
Professori Efraim Inbar, Jerusalemin strategia- ja turvallisuus -laitoksen -
puheenjohtaja.
Studiossa kanssani TV7:n analyytikko ja Jerusalemin vartijat -ohjelman -
juontaja Amir Oren.
Laaditko meille yleiskuvan Israelin valmiustasosta vihollisiinsa nähden.
- Tämä on ilmeinen esimerkki -
havainnoinnin ja todellisuuden eroista.
Kuten mainitsit, ovat Israelin turvallisuusuhat -
lähes kadonneet sanomalehdistä ja tv:stä.
Mutta todellisuudessa ne eivät ole poistuneet.
Mitä haasteita Israelilla olikin kaksi vuotta, -
vuosi tai kuukausi sitten, ne ovat edelleen olemassa.
Hizbollah Libanonissa, Hamas ja Palestiinalainen islamistinen jihad -
Gazassa, Länsirannan pirstoutuminen Palestiinalaishallinnon alaisuudessa, -
pidetäänkö vaalit siellä vai perutaanko ne, -
poistuuko ikääntyvä Mahmoud Abbas näyttämöltä, -
sekä Syyriassa tapahtuva iranilaisten toiminta, -
heidän ja heidän välikäsien asettuminen maahan.
Ehkä myös Jemenin ja Irakin nostamat uhat, -
jotka eivät ole maiden hallitusten aiheuttamia, -
vaan maissa olevien iranilaismyönteisten joukkojen.
Kaikki nämä uhkat ovat yhä olemassa.
Vaikka Israelin ei tarvinnut käyttää päivittäin varoja ammuksiin -
ja puolustusmenoihin näissä ongelmissa kahden vuoden aikana, -
sen täytyi kuitenkin suunnata resursseja -
muihin asioihin kuten koronakriisin hoitoon.
Se on luultavasti jäänyt vähän jälkeen -
sotavoimiensa muutosprosessissa.
Nykyinen puolustusvoimien komentaja Aviv Kochavi käynnisti prosessin -
astuttuaan virkaan vuoden 2019 alussa.
Asevoimien kapasiteettia ei ole viime aikoina pantu koetukselle.
Edellisestä isommasta konfliktista on lähes seitsemän vuotta.
Gazassa, Hamasia tai islamistista jihadia vastaan.
Viimeisimmästä konfliktista Libanonin kanssa on jo 15 vuotta.
Mutta tilanne voi muuttua millä hetkellä tahansa.
Vasta silloin saamme tietää ovatko sotavoimat olleet valmiina, -
ja ovatko poliittiset tahot olleet hereillä.
Poliitikot ovat keskittyneet omaan kamppailuunsa, -
joten heidät laitetaan tässä testiin. - Aivan. Kenraali Kuperwasser, -
miten te näette Israelin asiain tilan tällä hetkellä?
USA:n ulkopolitiikka on yhä enemmän linjassa Euroopan kanssa.
Se ei kovin aktiivisesti tue Israelin toimia turvallisuuden varmistamiseksi,
mutta edellinen hallinto tuki Israelin turvallisuustarpeita.
USA on puheissaan kyllä Israelin tärkeä strateginen kumppani, -
mutta se näyttää pyrkivän lepyttelemään Israelin vihollisia -
Lähi-idän alueella niiden kohtaamisen sijaan.
Miten tämä kaikki asettuu nykyisessä asiain tilassa?
- Kamppailemme kahden haasteen kanssa saman aikaisesti.
Ensimmäinen on iskukyvyn säilyttäminen sotien välisinä aikoina.
Olemme sotineet jo pitkän aikaa.
Meidän pitää varmistaa että huomenna kohtamaamme uhat -
saadaan tehokkaasti rajoitettua.
Ja että saamme hoideltua ne.
Tämä tarkoittaa sitä, että meidän täytyy tehdä lujasti töitä -
ettei Hizbollah saa kehittynyttä aseistusta Iranilta.
Ja ettei Iran muuta Syyriaa tuki- kohdaksi josta tehdä iskuja Israeliin.
Tämä on yksi asia. Toinen asia on -
Hamasin kontrolloima Gaza.
Meidän täytyy varmistaa ettei sekään saa lisättyä kapasiteettiaan.
Me olemme tehneet tätä koko ajan ja jatkamme sen tekemistä.
Toinen haaste liittyy meidän ja USA:n välisiin erimielisyyksiin -
siitä miten tätä peliä Lähi-idässä pelataan.
Asiat, jotka ovat Israelille tärkeät, -
Iran-kysymys, etenkin sen ydinohjelma, -
sekä palestiinalaiskysymys, näissä emme ole samoilla linjoilla -
USA:n kanssa.
Meidän täytyy käydä strategista dialogia USA:n kanssa, -
jotta voimme selvittää heille miksi jotkut heidän linjaa määrittävät -
olettamuksensa ovat vääriä.
Nyt USA arvioi ettei maksimaalisen paineen kampanja toimi, -
ja siksi pitäisi omaksua uudenlaiset käytännöt. Tämä on kuitenkin väärin.
Meidän mielestä se toimii.
Parempi ja vahvempi sopimus Iranin kanssa todellakin tarvitaan.
Mutta painekampanja täytyy olla voimassa, -
jotta Iran ymmärtää että sen täytyy tehdä muutoksia toimissaan.
Nyt meillä on erimielisyyksiä USA:n kanssa, joka on innokas palaamaan -
vanhaan sopimukseen, joka auraa Iranille tietä isoon ydinarsenaaliin -
10 vuoden sisällä.
Entiseen sopimukseen ei voi palata, -
koska jotkut asiat, joita Iranin ei pitänyt tehdä, se on jo tehnyt.
He rikastavat jo uraania IR-6 -sentrifugeilla.
Heidän piti lopettaa näiden laitteiden tutkimus- ja kehitystyö.
Mutta nyt he paitsi tekevät tuota kehitystyötä myös rikastavat uraania.
On hyvin kummallista että meillä on tästä erimielisyys USA:n kanssa.
Sama pätee palestiinalaisasiassa.
Näemme kuinka tyytymättömiä he ovat puhuessaan -
suhteiden normalisoinneista Abrahamin rauhansopimusten sijaan.
Siinä on jotain epämiellyttävää miten he käsittelevät tätä asiaa.
Tämä näkyy myös Kansainvälisen rikostuomioistuimen ICC:n -
pääsyyttäjä Fatou Bensoudaan kohdistuneiden pakotteiden poistossa.
Emme ole samaa mieltä USA:n kanssa näistä asioista, -
vaikka olemme samaa mieltä ettei ICC:llä ole oikeutta tutkia Israelia.
Meidän välillämme vallitsee syvä kuilu.
Meidän täytyy tehdä työtä jotta tuo kuilu kapenisi huomattavasti -
saadaksemme turvallisuutemme taatuksi.
- Professori Inbar, teidän kantanne?
- Kaksi tärkeää muutosta on tapahtunut, joista toinen jo mainittiin.
USA:n uuden hallinnon käytäntö ja linja -
on laittanut meidät lähes väistämättömälle törmäyskurssille -
USA:n kanssa.
Meidän täytyy säilyttää toimintavapautemme.
USA:n halu poistua Lähi-idästä -
itse asiassa auttaa meitä.
Silloin sen vaikutus meidän itsenäisiin käytäntöihimme vähenee.
Etenkin Iranin tapauksessa.
Toinen asia, jota ei vielä mainittu, on Israelin sisäinen asia.
Israel on pitkässä poliittisessa kriisissä.
Se on kestänyt jo kaksi vuotta.
Vaikka osa sotilaallisesta kyvystämme on säilynyt ennallaan -
niin tämä kriisi heijastaa kuvaa -
jakautuneesta ja heikosta Israelista.
Israelista vailla vahvaa johtajuutta.
Netanjahun imagolla maailmanjohtajana -
ja vahvana johtajana, sekä hänen kyvyttömyydellä muodostaa koalitio, -
näiden välissä on kuilu, joka vahingoittaa Israelin pelotekykyä.
Tämä pitkittynyt kriisi auttaa niitä toimijoita -
muslimi- ja arabimaailmassa, joiden mielestä Israel voidaan eliminoida -
sisältäpäin käsin.
Tämä on Iranin kuva Israelista.
Etenkin islamistien keskuudessa.
Olen huolissani tästä kriisistä, se täytyy saada loppumaan, -
koska se vetää puoleensa aggressioita.
Tässä on kaksi tekijää, toinen on ulkomainen eli USA, -
ja toinen on kotimainen kenttä, ja ne molemmat ovat huolenaiheita.
- Aivan. Herra Oren?
- Professori Inbar on oikeassa, mutta minun mielestäni -
hän ei tee oikeaa loppupäätelmää.
Jos Netanjahu todella välittää Israelin asemasta Lähi-idässä ja maailmalla, -
niin hän olisi astunut (pääministerin) tehtävistä sivuun -
oikeudenkäyntinsä ajaksi.
Viimeiset neljät Israelin vaalit -
käytiin Netanjahun lakisotkujen takia.
Jos Netanjahu ei olisi nyt näyttämöllä -
muodostamassa hallitusta Likud-puolueensa kanssa, -
niin sen muodostaminen olisi hyvin helppoa.
Vastaus tähän ongelmaan on siis hänen käsissään.
Tähän saakka hän ei ole tarttunut tähän neuvoon.
Se ei ole yllättävää.
Mutta jos maan johtajan astuminen sivuun on niin tärkeää, -
niin hän voi muuttaa sen.
Mitä toiseen asiaan tulee, mistä vieraamme puhuivat: -
USA:n ja Israelin suhteet.
Olisi ollut epäluonnotonta ja ehkä jopa epäinhimillistä -
odottaa Joe Bidenilta, Netanjahun vierailtua Washingtonissa v. 2015 -
heikentämässä Barack Obaman ja Bidenin Iran-linjaa, -
että Biden tunnustaisi osan Trumpin politiikasta paremmaksi ja kumoaisi -
omansa, jatkaen siitä mihin Trump jäi.
Tätä ei olisi voitu odottaa.
Biden lupasi vaalikampanjassaan palaavansa v. 2015 ydinsopimukseen.
Israelin tulisi edetä tällä ymmärtämyksellä, -
että Biden, ulkoministeri Blinken ja kumppanit -
aikovat vakavissaan toteuttaa sen.
- Poliittisesti tarkasteluna nämä ovat ne kaksi linjaa, -
jotka ovat ristiriidassa keskenään Israelissa.
Israel on demokratia, jonka parlamentti heijastelee -
maassa vallitsevaa todellisuutta.
Siksi maan poliittinen umpikuja jatkuu -
niin kauan kuin ihmiset eivät muutu.
Eivät lähiaikana, saati sitten koskaan.
Mutta mitä USA:han tulee, -
ja haluan myös teidän kantanne tähän kenraali Kuperwasser, -
Kun tarkastellaan amerikkalaisten asennetta, -
näemme että presidentti Biden ja hänen hallintonsa -
ja hänen nimityksensä kuten (Robert) Malleyn nimitys Iran-edustajaksi -
ovat olleet suotuisampia nykyiselle johtamistavalle.
Linja oli käytössä myös Obaman vuosien aikana.
Todellisuus on kuitenkin muuttunut.
Sen myötä myös politiikan tulisi muuttua.
Mutta vaikuttaa siltä että he ovat haluttomia kuuntelemaan -
Lähi-idän liittolaisia ja kumppaneitaan.
Sen sijaan he haluavat lepytellä liittolaistensa vihollisia.
Miten tämä sopii USA:n Lähi-idän politiikkaan koska se vahingoittaa -
sen intressejä alueella?
- On kolme tekijää jotka vaikuttavat USA:n ulkopolitiikkaan.
Ensimmäinen on Bidenin hallinnon maailmannäkemys.
Se eroaa tässä tapauksessa täysin Trumpin näkemyksestä.
Bidenin lähestymistavan mukaan diplomatia on päätyökalu -
jolla saadaan ratkaisu aikaan.
Jopa vastustajat vakuutetaan neuvotteluilla ja kontakteilla.
Näin saadaan vihollinen muuttamaan linjansa ja näkemään valon, -
ja omaksumaan politiikan, joka on USA:lle ja liittolaisille hyväksyttävää.
Siksi meidän tulee olla samassa pöydässä. Samalla meidän täytyy -
omaksua monitahoinen lähestymis- tapa ja työskennellä muiden kanssa.
Persianlahden maat ja USA:n Lähi-idän liittolaiset -
tulisi saada mukaan näihin neuvotteluihin.
Näin saadaan muutos aikaan, ja se tulisi tehdä v. 2015 sopimukseen -
palaamisen jälkeen.
Tämä on tietenkin perusteetonta toiveajattelua.
Jos kerran luovut vipuvoimastasi, niin kuka sinua enää kuuntelee?
Mutta tämä on USA:n lähestymistapa.
Toinen Bidenin politiikkaa muokkaava asia on -
kaiken trumpilaisen politiikan hävittäminen.
Koska Trump oli JCPOA- ydinsopimusta vastaan -
sanoen sen olleen katastrofaalinen, -
ja koska Bidenin joukot loivat tuon sopimuksen, -
niin heidän on hyvin vaikea tunnustaa sen olleen virheliike.
Silti he tietävät sen olleen virhe. He sanovat tarvitsevansa paremman diilin
He tietävät ettei Iran liittynyt kansojen perheeseen -
rauhallisemman ja ihanamman elämän aikaansaamiseksi.
Iran käytti sopimusta vaikutusvaltansa laajentamiseksi alueella ja muualla.
USA tietää tämän.
Se ei tule silti myöntämään sitä koska se aikoo hävittää -
Trumpin perinnön ja edistää omaansa.
Kolmas kohta on, että heidän täytyy muistaa tulleensa valituksi -
suurelta osin siksi, että toisin kuin Hillary Clinton aikanaan, -
he vakuuttivat vasemmalle kallellaan olevan demokraatti-klikin vaaleissa.
Siksi heille on joitakin paikkoja hallinnossa.
Siksi heidät täytyy pitää tyytyväisinä.
Nämä ihmiset ovat Irania ja palestiinalaisia lähellä.
He eivät voi asemoitua vastustamaan Irania.
Kaikki tämä muovaa Bidenin hallinnon politiikkaa.
Niin kuin Amir sanoi, se oli myös osa vaalilupausta.
Heidän on helppo vedota näihin vaalilupauksiinsa.
Meidän täytyy taistella tätä vastaan, koska kaikki faktat -
ovat myös sitä vastaan.
Vuonna 2016 tapasin -
yhden silloisen presidentti Obaman pääneuvonantajista.
Keskustelin hänen kanssaan ydinsopimuksesta.
Hän kertoi jotain mikä oli totta lyhyellä aikavälillä.
Hän sanoi että sopimuksen ensimmäisinä vuosina -
saamme enemmän kuin annamme.
Annamme toki rahaa ja kaikkea, mutta he käyttäytyvät nätisti.
Vastapainoksi he luopuvat rikastetun uraanin varastoistaan.
Vasta seitsemäntenä vuonna jolloin sopimus muuttuu, -
me maksamme enemmän kuin mitä saamme.
Joten seitsemäntenä vuotena meidän täytyy arvioida sopimus uudelleen.
Hän ei tiennyt että 7:nnen vuoden tullessa he olisivat samalla paikalla, -
ja he ovat se, jonka tulee tehdä tuo uudelleenarviointi.
Sen sijaan he ovat nyt palaamassa sopimukseen, ja se on iso virhe.
Iran pelaa uhkapeliä, eikä vain (ydin)pommin saadakseen.
Se haluaa palata v. 2015 sopimukseen, joka takaa sille -
turvallisen polun laajaan ydinasearsenaaliin v. 2030.
Tämä ongelma meillä on nyt käsillä.
Meidän täytyy yrittää selittää USA:lle mikä asiain laita on. Se ei ole helppoa.
- Professori Inbar, tuodaan Eurooppa mukaan kuvaan.
Bidenin hallinto astui virkaan tammikuun 20. päivä.
Olemme nähneet transatlanttisen liiton olleen päähuomion kohteena, -
USA:n ulkopolitiikan tärkeimpänä intressinä.
EU:n ja Britannian suhteita tarkastellessa näemme -
Britannian olevan enemmän samalla linjalla Ranskan ja Saksan kanssa -
asioissa jotka eivät vaivaa sitä niin paljon, -
koska se ei halua olla tukkanuottasilla joka asiasta EU:n kanssa.
Onko Ranskan ja Saksan linja parempi, -
etenkin Ranskan?
Maan presidentti Macron totesi Israelin presidentti Rivlinin -
vierailulla että Israel ja Saudi-Arabia pitää ottaa huomioon näissä asioissa.
Sopimusta Iranin kanssa pitää pidentää ja vahvistaa, -
jotta Lähi-idän kokonaisuuden uusi yhtälö saadaan kaikille selväksi.
Vai pitäisikö nyt katseet suunnata Venäjän tai jopa Kiinan suuntaan?
Saataisiinko sitä kautta jonkinlainen tasapaino -
joka pelottelisi iranilaiset pois nykyiseltä linjaltaan?
- Olet oikeassa. Toivon kipinä on olemassa.
Presidentti Macron ja ranskalaiset ovat aina olleet -
jäykempiä ydinasioita koskevissa neuvotteluissa.
Jopa vuonna 2015 -
he olisivat halunneet kannaltamme katsottuna paremman sopimuksen.
Mutta amerikkalaisilla oli kiire.
He eivät kuunnelleet ranskalaisia.
Nyt ranskalaiset ovat taas realistisempia Lähi-idän suhteen.
He ovat esimerkiksi Turkista enemmän huolissaan -
kuin mitä USA on.
Myös Libyan tapahtumista. Mutta mikä hyvänsä Macronin painoarvo onkin, -
se voi auttaa, mutta lopulta kaikki on kiinni Bidenin päätöksestä.
Ei kenenkään muun. Haluan sanoa, -
että jos harkitaan Venäjän tai Kiinan puoleen kääntymistä, -
niin se olisi melko naiivia.
Venäläisten ja kiinalaisten -
päätavoite on USA:n heikentäminen.
He käyttävät Irania tähän tarkoitukseen.
Tässä asiassa heistä ei ole mitään apua.
Käymme dialogia venäläisten kanssa Syyrian tilanteesta, -
koska se on tuottavaa.
Meillä on yhteiset intressimme Syyriassa.
Mutta että olisimme Venäjän strateginen liittolainen, -
se ei tule tapahtumaan.
Mitä sitten teemmekin niin meidän tulee muistaa, -
että olemme strategisten intressien ja moraalisten asioiden kautta -
sidottuja Yhdysvaltoihin.
Israelille ei ole vaihtoehtoja USA:n tilalle.
Mitä poliittisia taisteluja meillä onkin, ne täytyy hoitaa.
Israelilla on jonkin verran liikkumavaraa USA:n suhteen.
Huolimatta mitä sanotaan, USA:n kansan keskuudessa vallitsee -
kivenkova positiivinen asenne Israelia kohtaan.
On yhä demokraattien kongressijäseniä ja senaattoreita, -
joilla on samankaltainen kanta Iranin ydinasioihin kuin Israelilla.
Joten Israelilla on liikkumavaraa Washingtonissa.
Mutta lopulta meidän täytyy tehdä selväksi USA:lle ja kaikille muille, -
että lopulliset päätökset Israelin turvallisuuden suhteen -
tehdään Israelin hallituksessa.
Meidän täytyy säilyttää toimintavapautemme.
Jotta voimme huolehtia itsestämme.
Kukaan muu ei tee sitä puolestamme.
On erilaisia näkemyksiä ja uhkakuvien tasoja.
Joskus meidän täytyy tehdä vaikeita päätöksiä.
- Ilmeinen vastaus tärkeään kysymykseen.
Herra Oren, kantasi tähän? Meillä ei ole paljon aikaa jäljellä.
- Nimesimme aikaisemmin "tavanomaiset epäillyt".
Iran johtaa tätä listaa, sitten on palestiinalaisia, Hizbollah ja muut.
Yksi asia kuitenkin vielä. Kun kenraali Kuperwasser johti -
tiedusteluarviointia ja -tutkimusta, -
hän oli hyvin virittynyt seuraamaan naapurimaiden hallintojen vakautta.
Etenkin kahden rauhankumppanin eli Egyptin ja Jordanian hallintoja.
Toki muistamme mitä tapahtui Egyptin vallansiirrossa Mubarakilta Mursille -
ja Mursilta al-Sisille.
Viime viikolla Jordaniassa nähtiin pienimuotoisempi tapaus.
Mutta se heijasti sitä, mitä voisi tapahtua jos Jordania -
joka on Israelin rauhallisimman rajan rajanaapuri, -
jos se muuttuisi vihamieliseksi hallinnollisten mullistusten takia, -
ja jos listataan ongelmia ja haasteita, joita Israel kohtaa -
turvallisuuden ja sotilaallisen sektorin alueilla, niin täytyy muistaa, -
että tyynet maarajat saattavat yön aikana muuttua vähemmän tyyniksi.
- Yhdellä lauseella kenraali Kuperwasser.
Onko Israelin valmiustaso -
tyydyttävällä tasolla sen vihollisiin nähden?
- Se ei ole koskaan tyydyttävällä tasolla.
Koronan takia (puolustus)budjetti on kuitenkin rajallinen.
Meillä on kuitenkin kohtuullinen puolustusryhmitys uhkia vastaan.
Mutta sitä pitäisi parannella.
Meidän pitäisi löytää varat siihen eikä se ole juuri nyt helppoa.
- Aivan, mutta tässä kaikki tällä erää. Kiitos vieraillemme mukanaolosta.
Kiitos myös katsojillemme. Nähdään ensi kerralla.
Suomennos: Markus Nurmesniemi