Shalom! Tervetuloa Jerusalem studioon.
Vuosi 2021 tuo tullessaan monia muuttujia, jotka vaikuttavat Israeliin.
Koronakriisi on aiheuttanut pitkään jatkuneita seuraamuksia, -
ja on etsittävä jonkinlaista terveyden ja talouden tasapainoa.
Tasapainon etsiminen voi olla vaikeaa ilman vakaata hallitusta, -
joka saatetaan saada taas uusissa vaaleissa maaliskuussa, tai sitten ei.
Myös Israelin asemalla Lähi-idässä ja maailmassa on haasteita: -
Israelin suhteissa Yhdysvaltoihin sekä Iranin osalta, -
sillä se vaatii julkisesti Israelin tuhoa ja pyrkiikin siihen salassa.
Näitä aiheita käsittelemässä on tohtori Eran Lerman, -
joka on JISS-instituutin varajohtaja ja Shalem-korkeakoulun luennoitsija -
sekä ohjelmamme "Middle East Review" toinen juontaja.
Tervetuloa! - Mukavaa olla täällä taas.
Mukana on myös suurlähettiläs Danny Ajalon, -
joka on entinen varaulkoministeri ja Yhdysvaltain-suurlähettiläs -
sekä toinen "Middle East Review" -ohjelman juontaja.
Kiitos, että tulit mukaan! - Mielihyvin!
Studiossa on analyytikkomme Amir Oren.
Oren, 2020 oli melkoinen vuosi.
Toivottavasti sitä ei muisteta niin huonona vuotena kuin se oli -
tulevissa historiankirjoissa.
Vuosi 2021 vaikuttaisi tuovan yhtä paljon haasteita.
Edelleen painitaan koronakriisin vaikutusten kanssa, -
ja niin Lähi-idässä kuin koko maailmassa riittää haasteita, -
joilla on Israeliin suora tai epäsuora vaikutus.
Kerro, mitä vuonna 2021 on odotettavissa.
Mitä on syytä pitää silmällä?
Kunpa olisikin mahdollista ennustaa jälkiviisaasti, olisi oltu oikeassa.
Kukaan ei kuitenkaan osannut aavistaa kesällä 2020, -
että vielä vuoden päästä painitaan koronaviruksen kanssa.
On pelattava varman päälle.
Tehdään yhteenveto ensimmäisestä kysymyksestä.
Ollako terve vai vauras?
Kumpi on tärkeämpää Israelin kaltaiselle maalle:
talous vai väestön terveys?
Tämä pulma on päivittäinen.
Hallitus yrittää päättää, -
avatako koulut ja kaupankäynti -
vai sulkeako kaikki ja toivoa, -
että kahden viikon kuluessa tartunnat tyrehtyvät, jos näin voi sanoa, -
ja Israelin hyvin sujuva rokotuskampanja alkaa purra.
Se on edelleen israelilaisten ykköshuolenaihe.
Koronakriisi varjostaa myös vaalikampanjaa, -
koska 23. maaliskuuta israelilaiset valitsevat uuden knessetin.
Epävarmaa on kuitenkin se, -
nimittääkö uusi knesset hallitusta.
Jää nähtäväksi, miten lähiviikkoina muodostettava Bidenin hallinto toimii.
Odottaako se Israelia, -
onko Israel ja Lähi-itä sen asialistan alkupäässä -
vai kääntyykö katse Kiinaan, Nato-liittolaisiin tai Iraniin?
Monia vastauksia pitää vielä odottaa.
Suurlähettiläs Ajalon, puhutaan Israelin ja Yhdysvaltojen suhteesta -
nyt kun Yhdysvalloissa valta vaihtuu.
Trumpin hallinto tuki avoimesti Israelia ennenkokemattomalla tasolla.
Uuden hallinnon odotetaan laativan oman asialistansa Lähi-idän suhteen -
tai ainakin poliittisen asenteen sitä kohtaan.
Politiikka ei välttämättä ole yhtenevä -
Israelin väliaikaisen hallituksen politiikan kanssa, -
mikäli nyt pääsemme tästä poliittisesta limbosta.
Mitä tässä suhteessa on meneillään?
Se ei ole salaisuus, -
että Trumpin hallinto oli Israelille läheisin kaikista USA:n hallinnoista.
Toimintapolitiikat koordinoitiin täydellisesti.
Israelin hallinto on huolissaan asiasta. Asiat muuttuvat takuuvarmasti.
Mikään hallinto ei tule olemaan Trumpin hallinnon kaltainen.
Bideniä pidetään Israelin vanhana ja vahvana ystävänä.
Mutta hänen tiimissään on jäseniä, joita ei tunneta.
Varapresidentti Kamala Harris ei ole saanut tilaisuutta -
ilmaista tai osoittaa kantaansa Israelista.
Sama koskee monia muita hallintoviranomaisia.
Ensimmäinen kysymys kuuluu kuitenkin, -
antaako Bidenin hallinto mitään huomiota Lähi-idälle.
Uskon silti, että koronatilanne vie johtajien huomion -
siellä niin kuin Israelissakin.
Jääkö heille aikaa käsitellä muita asioita? Se jää nähtäväksi.
Hätätilanteet ovat asia erikseen.
Uskoisin, että jos hätätilanteita ei tule...
Hätätilanne olisi se, jos Iran saisi ydinaseen -
tai jatkaisi uraanin rikastamista väkeväksi -
tai jos syttyisi sota Hizbollahin tai Hamasin kanssa -
tai jopa kolmas intifada, jota tuskin tapahtuukaan.
Jos näitä hätätilanteita ei tule, -
me tuskin saamme Bidenin hallinnolta juurikaan huomiota tässä vaiheessa.
Lisäksi kuvaan tulee Israelin vaalit maaliskuussa.
Se tarkoittaa siis, että hallitus on muodostettu -
aikaisintaan kesä- tai heinäkuussa.
Ennen sitä Yhdysvallat ei tunnustele tilannetta -
eikä laadi mitään suurta strategiaa.
Tohtori Lerman, mitä ajattelet tästä?
Poliittista kuohuntaa on sekä Israelissa että Yhdysvalloissa.
Yhdysvalloissa voi olla hankala siirtymä edessä, -
koska jännitteitä on demokraattipuolueen sisällä, -
puolueiden välillä, Valkoisessa talossa ja kongressissa.
Israelissa on edessä pitkä levoton ajanjakso -
pitkälle vuoteen 2021.
Kaiken keskellä on tärkeää säilyttää -
ammattilaisten välinen keskustelu.
Puhutaan valtiosta valtiossa.
USA:n pääesikunnan puheenjohtaja kävi Israelissa joulukuussa.
Hän oli ensimmäinen täällä käynyt Bidenin hallinnon korkea virkamies.
Toisin kuin diplomaatit ja eri hallinnonhaarojen johtajat, -
sotilaat pysyvät viroissaan, vaikka valta vaihtuu.
Yhdysvalloilla on paljon haasteita tällä alueella, -
ja se on vastannut voimalla Iranin uhkauksiin -
ja iskujen mahdollisuuteen.
Luulen, että tuleva hallinto haluaa tehdä selväksi, -
ettei se suhtaudu kevyesti Yhdysvaltojen tärkeimpien intressien, -
liittolaisten ja periaatteiden suojeluun, -
kuten strategisten aseiden leviämisen estämiseen.
Odotan, että tyyli muuttuu merkittävästi, -
mutta joissakin asioissa jatketaan entiseen malliin, -
erityisesti asioissa, jotka puolustus- ja tiedustelulaitos ottavat vakavasti.
Trump väheksyi toisinaan tiedusteluyhteisöä -
ja hänen suhteensa sotilaisiin olivat...
sanotaanko... rosoiset.
Luulen, että tuleva hallinto nimittää puolustusministeriksi -
kongressin hyväksynnällä miehen, -
joka tuntee Lähi-idän hyvin, ymmärtää sen dynamiikkaa ja asioita hyvin, -
joka saa puolustus- ja tiedustelulaitoksen tuen -
ja joka on monista asioista yhtä mieltä Israelin kanssa.
Euroopan kanssa asiat jatkuvat.
Euroopassa on nyt vallassa johtajia, -
jotka käsittävät vastassa olevat haasteet paremmin -
kuin he ja yleensäkin eurooppalaiset käsittivät niitä pari vuotta aiemmin.
Olen varovaisen optimistinen siitä, -
että uusi monialainen Atlantin ylittävä hallinto Yhdysvalloissa -
löytää kumppaneita Euroopasta tukemaan toimintapolitiikkaa, -
joka suojelee myös meidän alueemme vakautta ja pitkän aikavälin näkymiä.
Aivan. Oren, se ei ole salaisuus, -
että Euroopan hallinnot katsovat tiiviisti kohti Yhdysvaltoja -
Bidenin odotetun hallinnon muodostamisen suhteen.
Millä tavalla Lähi-itä ja erityisesti Israel katsovat asiaa, -
ja herättääkö se täällä toivoa?
Otetaan huomioon myös se, että Iran käy yhä uskaliaammaksi.
Se ilmoitti juuri nostavansa uraanin rikastustasoa 20 prosenttiin.
Se on kaapannut eteläkorealaisen öljylaivan.
Kaikki tämä osuu yksiin -
kenraalimajuri Qassem Suleimanin salamurhan vuosipäivän kanssa.
Hän oli Iranin Quds-joukkojen -
eli vallankumouskaartin "muukalaislegioonan" komentaja.
Se kylvi kaaosta vuosikausia.
Onko tämä merkki Trumpin hallinnolle -
ja alkavatko he toisaalta neuvotella Bidenin hallinnon kanssa?
Eran Lerman viittasi juuri aseman osalta -
kenraali Lloyd Austiniin, joka nimitettiin puolustusministeriksi.
Hän totesi oikein, että Austin tuntee Lähi-idän.
Ja Lähi-itä tuntee hänet ja Bidenin hallinnon tärkeimmät henkilöt.
Se lienee aivan yhtä tärkeää.
Austin toimi CENTCOM:in eli Lähi-idän päämajan komentajana.
Aivan. Ulkoministeriksi on nimitetty Antony Blinken.
Hän oli varaulkoministeri -
ja varaturvallisuusneuvonantaja Obaman hallinnossa.
Jake Sullivanista tulee turvallisuusneuvonantaja, -
koska kyseinen virka ei tarvitse vahvistusta.
Hän palveli Obaman―Bidenin hallinnon turvallisuusneuvonantajana.
Ja mikä kaikkein merkittävintä, -
vallassa ei ole koskaan ollut sellaista henkilöä kuin Joe Biden, -
joka on ollut 47 vuotta kongressin ja johtotason tehtävissä -
käsittelemässä ulkoasioita, -
paitsi neljä viime vuotta ulkona vallan kahvasta.
Toisen maailmansodan jälkeinen sukupolvi, -
juuri valitut kongressin jäsenet, kuten Kennedy, Nixon ja Ford, -
nousivat kongressiin vuonna 1946.
He kaikki pysyivät vallassa 70-luvun puoliväliin eli noin 30 vuotta.
Mutta Joe Biden on toiminut ulkosuhdekomitean puheenjohtajana -
ja varapresidenttinä, ja hän tuntee asiat.
Euroopan ja Lähi-idän johtajat tuntevat hänet hyvin.
Se tarkoittanee, että he tahtovat nähdä hänet ensin Nato-kokouksessa.
Biden luultavasti ehdottaa Iranin presidentti Ruhanille tapaamista -
tai että ulkoministeri Zarif tapaisi Tony Blinkenin.
Edessä on monia huippukokouksia.
Israelin on päätettävä, miten se haluaa vaikuttaa -
uudelleen käynnistettyihin neuvotteluihin sopimuksesta, -
joka koskee Iranin ydinaseasioita, ballistisia ohjuksia ja liittolaisia.
Suurlähettiläs Ajalon, ilmoilla on varovaista optimismia, -
mutta toisaalta monet Bidenin tulevan hallinnon jäsenet -
olivat Obaman hallinnossa mukana.
Obaman hallinnon aikaan monet toimet...
Sivuutetaan sisäasiat, sillä ne eivät ole olennaisia meille Lähi-idässä.
Obaman hallinto vetäytyi Lähi-idästä ja omaksui toimintapolitiikan, -
jonka seurauksena se jätti jälkeensä tyhjiön.
Sen myötä Venäjä sai enemmän jalansijaa -
ja Turkki saattoi laajentaa monia eri toimintojaan Lähi-idässä.
Iran saattoi käyttää tilannetta hyväksi -
ja valoi siihen merkittävästi rohkeutta toimia muillakin alueilla.
Onko odotettavissa jatkumoa Obaman ajoilta -
vai olemmeko menossa uuteen suuntaan, -
jossa kentän tosiasiat määrittävät päätöksentekoa?
Tapahtuuko muutosta?
Lyhyt vastaus on "kyllä, muutosta tapahtuu".
Jokainen presidentti tahtoo olla oma herransa.
Biden oli varapresidenttinä, joten hän tahtoo nyt jättää oman jälkensä.
Tämä nähtiin vanhemman Bushin kohdalla.
Hän oli Reaganin varapresidentti ja nousi valtaan tämän jälkeen.
Hän ajoi reaalipolitiikkaa enemmän kuin ideologista toimintapolitiikkaa.
Tarkastellaan tilannetta objektiivisesti.
Israelissa on vaalit maaliskuussa, -
ja niiden tulos ratkeaa vasta myöhemmin.
On muistettava, että vaalit pidetään myös Iranissa.
Ruhani saattaa olla virassa vielä vuoden lopussa tai sitten ei.
Yhdysvalloilla on muitakin huolia niin sisä- kuin ulkopolitiikassa.
Siksi uusi hallinto luultavasti yrittää ennen kaikkea -
tunnustella tilannetta.
Se jatkaa entiseen malliin asioiden hallinnointia.
Se puuttuu vain asioihin, jotka kaipaavat merkittävästi huomiota.
Muutoin se odottaa.
Todellisia toimintapolitiikkoja suunnitellaan ja toteutetaan -
vasta vuonna 2022.
Tohtori Lerman, tahdon kuulla sinulta eurooppalaisen näkökulman asiaan.
Trumpin hallinnon aika muistutti Obaman aikaa siinä, -
että johdettiin taustalta ja sitten vetäydyttiin Lähi-idästä -
tai järjesteltiin sijoitettuja joukkoja uudelleen.
Yrittävätkö eurooppalaiset, -
etenkin Ranska mutta myös muut maat, -
jatkaa ennakoivaa pyrkimystään täyttää tyhjiö -
Libanonissa, Syyriassa ja Irakissa?
Onko Bidenin hallinnon myötä tulossa muutosta?
Aikovatko eurooppalaiset vetäytyä taas -
ja antaa Yhdysvalloille kapteenin paikan johtaa "vapaita maita" -
Lähi-idän vihollisuuksien lieventämisessä?
Kiintoisa kysymys! Emme tiedä vielä, kuinka yhtenäinen Eurooppa on.
Britit lähtivät, saksalaisilla on oma vallanvaihto edessä -
ja koronakriisin taakka...
sen vaikutukset Euroopan maiden talouteen ovat mittavat.
Emme tiedä, -
kuinka paljon eurooppalaiset pystyvät keskittymään muihin vuonna 2021.
Niinpä keskittyisin...
Olen yleensä optimisti.
Pidän presidentti Macronia -
vaikuttavimpana Euroopan johtajista -
Bidenin hallinnon kanssa käytävän varhaisen keskustelun osalta.
Tony Blinken on melkein ranskalainen. Hän varttui Ranskassa, -
ja hänet kasvatti nimekäs ranskalais-juutalainen henkilö, -
hänen äitinsä toinen aviomies, Samuel Pisar, -
joka on kirjoittanut holokaustikokemuksistaan.
Silta Eurooppaan voi olla -
myönteisen erilaisuuden symboli Bidenin hallinnolle.
Trump vieraannutti lähes tarkoituksella useimmat eurooppalaiset, -
paitsi ehkä oikeistolaiset hallinnot...
isänmaalliset oikeistolaiset Keski- ja Itä-Euroopan hallinnot.
Biden rakentaa siltoja jälleen vanhoihin perinteisiin liittolaisiin.
Rumsfeld kutsui niitä vanhaksi Euroopaksi. Se ei ole niin vanha enää.
Esimerkiksi Macron on omaksunut jyrkän kannan islamismia vastaan.
Ei islaminuskoa vaan sen poliittista väännöstä, islamismia vastaan, -
joka uhkaa ensi sijassa muslimeja mutta myös eurooppalaisia.
Macron suhtautuu hyvin jyrkästi Turkin provokaatioon Itä-Välimerellä -
ja teki liiton johon kuuluvat paitsi Kreikka ja Kypros, -
myös Egypti, Israel ja Arabiemiirikunnat.
Liitto on tärkeä Euroopan tulevaisuudelle, -
koska kyseessä on Välimeri, Euroopan eteläportti.
Tämä tarkoittaa myös, että on muodostunut valtioryhmittymä, -
joka pitää myös Irania uhkana.
Turkki on ongelma, Iran on uhka.
Iranin vallankumouskaartin komentaja vieraili juuri miehitetyllä alueella -
eli kolmella saarella, jotka kuuluvat Arabiemiirikunnille.
Provosoiva teko muistutti kaikkia siitä, -
että Iran on riidoissa Persianlahden maiden kanssa.
Tärkeimmät Euroopan maat ovat aina olleet läheisiä Persianlahden maille.
Saksa oli yksi ensimmäisiä maita, joka juhlisti Abraham-sopimuksia -
kutsumalla Arabiemiirikuntien ja Israelin ulkoministerit -
symboliseen kokoukseen Berliiniin.
Kaikki tämä voi johtaa samanmielisten kokoukseen -
Euroopan sekä Lähi-idän tärkeimpien toimijoiden -
eli Israelin, Egyptin, Arabiemiiri- kuntien ja Saudi-Arabian kesken -
Turkin ja Iranin kysymyksistä.
Jos sellainen toteutuu, Bidenin hallinnon on mukavinta -
hoitaa asiaa Atlantin ylittävänä yhteisenä ehdotuksena -
eikä yksipuolisena, kuten Trumpin hallinnossa tehtiin.
Oren, parista muustakin aiheesta olisi syytä keskustella, mutta aika ei riitä.
Keskitytään suurvaltoihin, koska ne vaikuttavat Lähi-idän valtioihin -
ja sillä on seurauksia. Puhutaan Venäjästä.
Syyria on edelleen kiistakysymys.
Turkki haluaa turvata oman Syyrian vastaisen etelärajansa.
Silti taistelut näyttävät syttyvän uudelleen tietyillä alueilla -
pääasiassa kurdimiliisejä vastaan.
Toisaalta Venäjän ja Iranin suojelema Assadin hallinto -
tahtoo vallata takaisin menettämänsä alueet Turkilta, -
kurdialueilta sekä muilta toimijoilta Lähi-idässä.
Miltä kaikki tämä näyttää Venäjän kantilta?
Venäläisilläkin on prioriteettinsa.
Nämä mainitsemasi ongelmat ovat tärkeitä, mutta eivät tärkeimpiä.
Tärkein on Ukrainan ja Krimin niemimaan kriisi, -
joka alkoi kun Obama ja Biden sekä Kerry olivat virassa.
Se on yksi syy, miksi Putinin hallinto suhtautui vihamielisesti -
Obaman ja Bidenin hallintoon.
Vaikka Hillary Clinton ei enää ollut mukana, -
häntä pidettiin merkittävänä Venäjän vastustajana.
Siksi katse on käännettävä jälleen Joseph R. Bideniin, -
koska hän ottaa kantaakseen "vapaan maailman" johtajan viitan, -
Trumpilla oli... - Oletettavasti. Se ei ole vielä varmaa.
Hän saattaa olla vain yhden kauden presidentti, -
koska hän täyttää 82 vuotta viran päättyessä. Kausi voi jäädä ainoaksi.
Hänellä ei ole paljoa aikaa jättää jälkeään maailman asioihin.
Aloite tulee Bideniltä.
Putinin on reagoitava siihen, ja niin on kiinalaisten ja Lähi-idän valtojenkin.
Kun Biden saa laadittua turvallisuus- ja ulkopoliittisen asialistansa, -
jää nähtäväksi, kuinka korkealla me olemme siinä.
Lisäksi asiaan liittyy Venäjän ja Turkin suhde. Ne ovat riitaantuneet.
Myös Turkki ja Iran ovat riitaantuneet.
Turkin toiminta Etelä-Kaukasiassa -
on tuonut riidan näkyväksi.
Iran pitää tilannetta pahana. Se on Azerbaidžanin naapurimaa.
Pohjoisessa puolestaan Venäjä on suuttunut tilanteesta.
Se toimi Turkkia vastaan sillä rintamalla.
Sen vuoksi Turkki ja Ukraina lähentyivät ja niiden suhde vahvistui.
Sen seuraukset voivat osoittautua mielenkiintoisiksi.
Ehkä jopa Israel. - Ehkä Israelkin.
Asia vahvisti myös Venäjän ja Egyptin suhteita.
Egypti on Turkin kilpailija.
Tästä on tulossa kiintoisa vuosi. Nyt aikamme päättyy.
Kiitos, tohtori Lerman ja suurlähettiläs Ajalon.
Odotamme ensimmäistä "Middle East Review" -jaksoanne kuun lopussa.
Nähdään vielä ennen sitä.
Kiitos, Amir! Odotamme hedelmällistä vuotta myös Jerusalem studiossa.
Kiitos myös katsojille!
Suomennos: Maija Tuukkanen