Tervetuloa Jerusalem studioon!
Pari päivää sitten keskustelimme itäisestä Välimerestä, -
joka on yksi siviilisaation kehto sekä henkisesti että teknologisesti, -
mutta sisältää myös konflikteja.
Keskustelimme eri valtioiden agendoista ja politiikasta -
aina Ateenasta ja Ankarasta Jerusalemiin, Kairoon ja Nikosiaan.
Tässä toisessa osassa pyrimme toimimaan merimiesten tavoin, -
jotka sumussa etsivät majakan valoa päästäkseen maihin.
Mukana on tohtori Eran Lerman, -
joka on ISS-laitoksen varajohtaja sekä Salem-instituutin luennoitsija.
Kiitos mukanaolosta! - Kiitos.
Keski-Israelista mukana on myös tohtori Hay Eytan Cohen Yanarocak, -
joka on myöskin ISS-instituutin sekä Moshe Dajan-keskuksen tutkija.
Kiitos mukanaolosta! - Kiitos paljon!
Studiossa on analyytikkomme Amir Oren.
Kertokaa meille tarkemmin tämän päivän aiheesta -
etenkin suurvaltojen kuten Venäjän, Yhdysvaltojen ja Kiinan näkökulmasta.
Miten tämän monimutkaisen alueen tapahtumat vaikuttavat Israeliin -
ja alueen muihin valtioihin?
Jotkut amerikkalaiset eivät pidä Venäjää suurvaltana.
Toisaalta maan ydinvoiman huomioiden, -
Venäjä on erittäin varteenotettava sotilaallinen valta.
Samaa ei voi sanoa maan taloudesta.
Amerikkalaiset kuitenkin pitävät Kiinaa ja Venäjää suurimpina kilpailijoinaan.
Pari päivää sitten Välimerellä -
kuultiin mielenkiintoinen lausunto -
Israelin puolustusvoimien komentajan -
kenraaliluutnantti Aviv Kochavin taholta.
Israelin sukellusvoimista hän sanoi, -
että sen tulee muiden haasteiden ohella -
tasapainoilla suurvaltojen konfliktien välissä.
Menemättä tarkempiin yksityiskohtiin hän tarkoitti, -
että Israelin sukellusveneiden liikkuessa Välimeren rannikolla -
Syyrian ja muiden maiden läheisyydessä, -
niiden pitää välttää kontaktia mm. venäläisten sukellusalusten kanssa.
Tämä on sotilaallinen näkökulma.
Bidenin hallinto on ilmeisen pian astumassa virkaan.
Emme tiedä, muuttaako uusi presidentti kokonaan tai osittain -
edeltäjänsä politiikkaa -
etenkin Yhdysvaltojen maajoukkojen vetäytymiseen liittyen -
Välimeren alueelta.
Jos näin tapahtuu, muodostuu tyhjiö.
Sen täyttäisi Venäjä, ehkei niinkään Kiina - ainakaan sotilaallisesti.
Kiina valtaa aluetta teollisuuden ja infrastruktuurin kautta.
Venäjästä ja Kiinasta voi tulla kilpailijoita alueella.
Mainittiin myös Turkki.
Uus-ottomaanina presidentti Erdogan ilmeisesti tietää,-
ettei hänen tulisi toistaa ottomaanien virheitä laajentamalla alueitaan liikaa.
Viime aikoina Turkki on saattanut itsensä moniin vaikeuksiin, -
esimerkiksi Nagorno-Karabakhissa.
Syyriassa niillä on vaikeuksia Assadin ja venäläisten kanssa.
Turkki sotkeutui Libyaan.
Sen ei ollut pakko mennä sinne.
Kreikan ja Kyproksen tutkimukset Välimerellä sekä Ranska.
Näitä ongelmia on paljon.
Ehkä se on yksi syy, miksi uutisissa on viime aikoina kerrottu -
Erdoganin ja Israelin välien jonkinasteisesta kohentumisesta.
On puhuttu uuden suurlähettilään nimittämisestä.
Epävirallista tietoa on tullut myös Turkin tiedustelupalvelun johtajan -
suunnitellusta vierailusta.
Tietoa ei kuitenkaan ole vahvistettu.
Turkki kuitenkin näyttää ymmärtäneen, -
että jos se haluaa päästä mukaan peliin, -
sillä täytyy olla hyvät suhteet kaikkiin eikä se voi boikotoida Israelia.
Tr. Lerman, haluan kuvata tiettyä itäi- sen Välimeren strategista näkökulmaa
liittyen Israelin rannikon kaasulähteisiin.
On Tamar, Leviatan, -
ja nyt kehitteillä oleva Karish-Tanin.
Aiemmin suuren osan, vaikkei ehkä enemmistöä, -
mutta merkittävän osuuden ostanut monikansallinen Chevron -
on nyt ostanut Noble Energyn.
Se pyrkii edistämään vientiä -
alueen tärkeimmille markkinoille ja Euroopan Unioniin -
Itäisen Välimeren foorumin kautta, johon kuuluvat Israel, Kypros, -
Kreikka, Egypti ja muita.
Kypros ja Kreikka tavoittelevat Eurooppaan vievää kaasuputkea, -
joka muodostaisi monipuolisen markkinan.
Venäjän kaasuviennistä 77 prosenttia -
menee Eurooppaan.
Yli 50 % siitä menee Saksaan.
Miten Venäjä suhtautuu itäisen Välimeren tilanteeseen?
Yrittääkö se haastaa tätä prosessia, -
vaikka siitä voi olla haittaa maan taloudelle?
Otetaan huomioon, että Venäjän kaasuvienti -
kattaa n. 12,5% maan bruttokansantuotteesta.
Tässä on ongelma.
Venäjä ei ole koskaan kovin aggressiivisesti ajanut -
Gaspromin oikeuksia silloin, kun asiasta vielä neuvoteltiin.
Venäjä ei pidä Israelia, Kyprosta tai jopa Egyptiä -
todellisena uhkana asemalleen Pohjois-Euroopan markkinoilla.
Italian ja Välimeren markkinat ovat merkittäviä, -
mutta eivät ole keskeisiä Venäjän kannalta.
Täytyy kuitenkin todeta, että kun amerikkalaiset tulivat markkinoille -
Chevronin kautta, -
Venäjä voi vaistomaisesti haluta voittaa Yhdysvallat, -
mikä nousee aina esille.
Venäjällä on lähes pakonomainen tarve reagoida -
amerikkalaisten läsnäoloon.
Chevronin tulo itsessään on ihmeellinen asia.
Israelin 70 ensimmäisen vuoden aikana -
kukaan seitsemästä suuresta öljy- yhtiöstä, joita on nyt jäljellä 4-5, -
kuten ESSO, -
Chevron ja BP, joka iranilaisille tarkoittaa verenhimoisia merirosvoja, -
sekä Shell yms. -
eivät suostuneet koskemaan Israeliin, -
koska ne olisivat joutuneet ongelmiin arabitoimittajiensa kanssa.
Nyt kun tilanne Israelissa ja suuressa osassa arabimaailmaa -
muuttuu lähes päivittäin, Chevron voi markkinoida ja sijoittaa Israeliin, -
sekä hankkia sieltä merkittävää omaisuutta huoletta.
Tämä rooli monimutkaistaa asioita jonkin verran.
Venäjän asemalla on kuitenkin lieventävä tekijä, -
joka ei johdu vain taloudellisista syistä.
Venäjällä on tunteellinen, strateginen, kansallinen ja jopa uskonnollinen -
asenne Kreikkaa ja Kyprosta kohtaan -
eli muita ortodoksi-kristittyjä maita kohtaan.
Heidän kirkkonsa, joka vaikuttaa heidän alueelliseen politiikkaansa, -
on vaikuttanut myönteiseen asenteeseen -
Israelin, Kreikan ja Kyproksen liittoumaa kohtaan.
Lisäksi Venäjä näkee mahdollisuuden hyviin suhteisiin vaikutusvaltaisen -
Egyptin kanssa.
Libyassa amerikkalaiset ovat välittäjän tai sivullisen roolissa, -
mutta Venäjä on Egyptin ja Ranskan liittolainen, -
ja tukee Haftaria Libyan sodassa.
Tässä rintamassa Turkin ja muslimi- veljeskunnan liittoumaa vastaan -
olemme samassa veneessä.
Moskova pitää muslimiveljeskuntaa terrorijärjestönä.
Toisaalta Gazan Hamasia he pitävät yhteistyökumppanina.
Mm. Tsetsenian takia Venäjä pitää muslimiveljeskuntaa terrorijärjestönä.
Tietyissä asioissa meillä on paljon yhteistä Moskovan kanssa.
Joissain asioissa on taas suuria eroavaisuuksia.
Israelin ja Venäjän johtajien välillä käydään avointa keskustelua.
Tämä antaa liikkumavaraa tulevaisuudessa.
Tohtori Cohen Yanarocak, -
onko Turkki huolissaan Venäjän kasvavasta vaikutusvallasta -
tietyillä Turkin raja-alueilla -
itäisellä Välimerellä?
Turkki on edennyt Nagorno- Karabakhiin ja Azerbaidjaniin.
Se on saanut tästä kritiikkiä Iranilta, -
kun eräässä runossa Azerbaidjania ja osia Iranista nimitettiin -
Turkkiin kuuluviksi.
Turkki on nyt tietysti Venäjän takapihalla.
Tuleeko Venäjä vastaamaan tähän aktivoitumalla itäisellä Välimerellä?
Venäjää pidetään Turkin valtakunnan historiallisena kirouksena.
Ottomaanit ja Venäjä ovat olleet sodassa 13 kertaa, -
eivätkä turkkilaiset ole koskaan voittaneet venäläisiä.
Sen seurauksena II Maailmansodan jälkeen Turkin piti -
liittoutua länsimaiden kanssa.
Nyt heidän eristäytymispolitiikkansa ansiosta -
Ankara yrittää lähentyä Venäjän kanssa, -
kun he hankkivat S400-ohjusjärjestelmiä.
Ei kuitenkaan voida sanoa, että Turkin ulkopolitiikka -
olisi samassa linjassa Venäjän ulkopoliittisen agendan kanssa.
Ohjelman alussa Amir Oren sanoi Turkin ulkopolitiikan -
kohtaavan ongelmia.
Mielestäni he onnistuivat Libyassa.
Erdogan voi esittää tämän Turkin ulkopolitiikan suurena menestyksenä.
Nagorno-Karabakhissa ensimmäistä kertaa sitten I maailmansodan -
Turkki tuli taas Venäjän takapihalle, -
Kaukasiaan.
Turkki pystyisi tänä päivänä vapauttamaan -
merkittävän osan Nagorno-Karabakhin alueesta.
Kuten sanoit, Erdogan myös mainitsi runon nimeltä "Aras", -
joka viittaa Aras-jokeen.
Hän viittasi runossa, että Aras-joen toinen puoli eli Iranin Azerbaidjan -
otettiin heiltä pois väkisin Iranin toimesta.
Se aiheutti suuren ongelman.
Todellinen pelin henki on se, että Turkki ei koe Venäjän -
uhkaavan sitä.
Turkki haastoi Venäjän Syyriassa.
Se kärsi tietysti miestappioita, kun turkkilaissotilaita kaatui.
Turkin joukot ovat kuitenkin edelleen läsnä Pohjois-Syyriassa.
Turkki haastoi Venäjän Syyriassa sekä pysäytti Haftarin hyökkäyksen -
Tripoliin ja pelasti maan hallituksen.
Nyt Turkin miehittämättömien ilma-alusten ansiosta -
Azerbaidjan sai merkittävän voiton Armeniaa vastaan.
Näin Turkki pääsee Kaukasiaan.
Mielestäni tämä uusi strateginen tilanne -
välittää selkeän viestin Venäjälle ja Iranille.
Ne ovat todella yllättyneitä, -
koska Turkki on ennen pysytellyt rajojensa sisällä.
Erdoganin johdolla se pyrkii luonnollisten rajojensa yli.
Nämä valtiot yrittävät rakentaa ulkopolitiikkaansa Turkin suhteen.
Esimerkiksi heti Turkin ja Iranin välirikon jälkeen, -
Turkin tiedustelupalvelu ryhtyi tutkintaan Turkissa -
ja pidätti joitain epäiltyjä Iranin agentteja.
Jos Turkin kanssa syntyy konfliktia, Turkki haluaa osoittaa vastapuolelle, -
että Iranin hallituksen protesteilla on hintansa.
Mitä tulee itäiseen Välimereen, -
ottaen huomioon kaikki onnistumiset Kaukasiassa ja Libyassa, -
ja osittainen menestys Syyriassa, koska Turkin joukot ovat siellä vielä, -
Turkki pyrkii näyttämään Välimeren politiikkansa -
suurena menestyksenä, -
koska se tehdään Kyprosta ja Kreikkaa vastaan.
Erdogan hyödyntää Turkin ulkopolitiikkaa -
kotimaansa sisäpoliittisiin tarkoituksiin.
Viittasit Iranin 11 agenttiin.
Iranin toisinajattelija kidnapattiin Turkissa -
ja kuljetettiin rajan yli Iraniin.
Iranin agenttien pidätys oli seuraus Iranin luvattomista toimista Turkissa.
Tätä seurasi mielenkiintoinen kysely, josta haluaisin kuulla herra Orenilta.
20 000 turkkilaista vastasi kyselyyn, jossa kysyttiin, -
haluaisivatko he mielummin suhteet Israeliin vai Iraniin.
83 prosenttia oli Israelin kannalla.
Maiden välillä ei ole tällä hetkellä poliittisia suhteita.
Taloudelliset suhteet jatkuvat tietysti entiseen malliin.
Miten tämä monimutkainen tilanne muotoutuu?
Haluan ottaa mukaan myös Kiinan.
Kiinalla on ollut suuri rooli koronaviruksen myötä.
Se testasi rokotteitaan Turkissa.
Kiina on toimittanut rokotteitaan myös Egyptiin ja muihin alueen maihin.
Kiina lisää hiljalleen vaikutusvaltaansa näissä maissa.
Laajeneeko tämä tulevaisuudessa?
Sananen Turkista. Mavi Marmara -tapauksesta on kulunut 10 vuotta.
Tunteet eivät ole enää pinnassa.
Turkkilaiset ovat tottuneet näkemään paljon israelilaisturisteja.
Turkish Airlines on yksi Ben Gurionin kentän vakioasiakkaista -
El Alin jälkeen silloin, kun COVID-19 ei vaikuta lentoliikenteeseen.
Israelin ja Turkin kansalaisten välillä ei ole tällä hetkellä mitään konfliktia.
Hallitusten tasolla siitä kylläkin puhutaan uutisissa.
Turkilla on nyt paljon vihollisia, -
eikä Israel ole listan kärjessä.
Tavallisilla turkkilaisilla ei ole syytä tuntea vihaa israelilaisia kohtaan.
Vaikka siinä ovatkin muslimit ja juutalaiset vastakkain.
Hay Eytan voi varmasti kertoa tästä paremmin.
Kyseessä on sunni-muslimit vs. juutalaiset -
verrattuna sunni- ja shiia-muslimeihin, -
joilla on historiallisesti paljon vihamielisemmät välit -
kuin suhteessa juutalaisiin.
Turkkilaisilla ei ole sisäänjuurrutettua vihaa israelilaisia kohtaan.
On nähty, että Erdoganin hallituksen -
ja kristittyjen välillä on ongelmia.
Kun kirkko tai katedraali muutetaan moskeijaksi, -
aiheutuu ongelmia.
Se, mitä puhuit Kiinasta, liittyy Yhdysvaltojen uuteen politiikkaan -
nyt, kun Bidenin hallinto tulee punnitsemaan vaihtoehtojaan.
Trumpin hallinto piti Kiinaa Yhdysvaltojen suurimpana vihollisena.
He käyttävät termiä Kiinan kommunistipuolue -
yrittääkseen tehdä eron Kiinan hallituksen ja puolueen välillä.
Bidenin tulee kuitenkin päättää, miten hän toimii Kiinan suhteen.
Tämä kattaa myös Israelin ja Kiinan suhteet, -
jotka ovat ärsyttäneet monia Yhdysvaltojen hallituksia -
ensimmäisestä Bushin hallinnosta Clintoniin jne.
Nostan keskusteluun vielä erään toissijaisen asian: -
Gazan kaista.
Jos Israelin ja Gazan suhteet jossain määrin kohenevat -
mm. humanitäärisissä asioissa, -
sillä on vaikutus myös Välimereen kaakkoisosaan.
Tällöin Gazasta tulee osatekijä, joskin ei mikään merkittävä.
Tulevaisuudessa sillä voi kuitenkin olla tekosaari satamanaan.
Se voi myös vaatia päästä osalliseksi vedenalaisista resursseista.
Tämä tulee siis huomioida.
On Israelin etu, jos Gazalla on jotain hävittävää mahdollisessa sodassa.
Taloudellisesta näkökulmasta tulisi huomioida Gazan osallisuus.
Gazan rannikolta on jo löydetty kaasulähteitä.
Kukaan ei uskalla koskea niihin -
Hamasin hallitseman Gazan terrorismin pelossa.
Ohjelmamme on pian lopussa.
Tohtori Lerman, -
Yhdysvalloissa on meneillään vallanvaihtoprosessi, -
ja politiikka tulee muuttumaan.
Hallintojen välillä ei tule olemaan niin suurta jatkumoa -
kuin voisi toivoa.
Venäjällä on nyt suurempi panos Turkissa.
Niiden ydinreaktoria kehitetään Turkissa ja Egyptissä.
Venäjä tekee myös monenlaista yhteistyötä Egyptin kanssa.
Yhdysvaltojen vetäytyminen jättäisi jälkeensä tyhjiön, -
joka mahdollistaisi Venäjän tai Kiinan tulon alueelle.
He ovat jo ilmaisseet kiinnostuksensa tähän.
Onko tilanne kehittymässä tähän suuntaan?
Se on mielenkiintoinen kysymys. Bidenin hallinto on muotoutumassa.
Se muistuttaa v. 1945 tilannetta.
Trump yritti murtaa -
amerikkalaisjohdon ja liittoutumien institutionaalista rakennetta, -
joka on ollut maailmanjärjestyksen pohja vuodesta 1945 lähtien.
Antony Blinkenin ja Jake Sullivanin vetämänä Bidenin hallitus -
menee päinvastaiseen suuntaan.
Se pyrkii uudelleenrakentamaan Atlantin ja Tyynenmeren -
mannertenvälisiä liittoutumia.
Tämä johtaa Yhdysvallat ja Ranskan -
mahdollisesti liittoutumaan itäisellä Välimerellä.
Turkin politiikan tärkein kannattaja Washingtonissa -
lähti Trumpin hallinnon myötä.
Trumpin hallinnon sisälläkin oli paljon epäjohdonmukaisuutta -
sen politiikassa suhteessa Turkkiin ja itäiseen Välimereen.
Pompeo ei todellakaan ole Turkin ystävä.
Jim Jeffrey oli, mutta hän ei ole enää mukana.
Erdogan yrittää olla ystävällinen Yhdysvaltain uudelle hallitukselle, -
koska hän tietää, -
etteivät he arvosta hänen politiikkaansa.
Jos Yhdysvallat liittoutuu taas Ranskan kanssa, -
ja muodostaa uuden mantereiden välisen suhteen, -
se voisi vaikuttaa itäiseen Välimereen -
tavalla, joka on Israelin etujen mukaista.
Herra Oren, viimeinen lause.
Onko Israel nyt menossa oikeaan suuntaan -
suhteessa itäiseen Välimereen?
Emme ole puhuneet Israelin kotimaan kriisistä.
Israel on ollut poliittisessa umpikujassa viimeiset kaksi vuotta.
Tilanne voi jatkua, jos tulee uudet vaalit, kunnes hallitus vakiintuu.
Israelin turvallisuuspolitiikka on vakaa, -
mutta poliittisen tilanteen on vakiinnuttava.
Vasta ensi vuoden puolivälissä tiedämme vastauksen kysymykseesi.
On kuitenkin selvää, että Israel siirtää resurssejaan mm. ilmavoimista -
vahvistaakseen merivoimiaan, -
sillä se on yhä kiinnostuneempi itäisestä Välimerestä.
Se on vain marginaalinen muutos.
Aikamme on lopussa. Kiitos tr. Eran Lerman, tr. Cohen Yanarocak -
sekä herra Amir Oren.
Kiitos katsojillekin, nähdään ensi kerralla!
Suomennos: Sonja Mattayev