Tere tulemast saatesse!
Rääkisime hiljuti Vahemere idaosast,
mis on üks tsivilisatsiooni hälle
nii vaimselt kui tehnoloogiliselt,
kuid sisaldab ka konflikte.
Arutasime erinevate riikide plaane ja poliitikat
alates Ateenast ja Ankarast
kuni Jeruusalemma, Kairo ja Nikosiani.
Tänases teises osas püüame olla kui meremehed,
kes otsivad udus majakavalgust, et sadamasse jõuda.
Vestlusringis on dr Eran Lerman,
Strateegia- ja Julgeolekuinstituudi asejuht ja lektor Shalemi Kolledžis.
Tere tulemast! - Aitäh.
Kesk-Iisraelist ühineb dr Hay Eytan Cohen Yanarocak,
kes on teadlane Jeruusalemma Strateegia- ja Julgeolekuinstituudis
ning Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskuses.
Aitäh osalemast! - Aitäh.
Minuga stuudios on TV7 analüütik Amir Oren.
Rääkige täpsemalt tänase päeva teemast,
eriti suurriikide nagu Venemaa, USA ja Hiina konkurentsi perspektiivist.
Kuidas mõjutavad selle keeruka regiooni sündmused Iisraeli
ja teisi piirkonna riike?
Mõned ameeriklased
ei pea Venemaad suurriigiks.
Kui arvestada riigi tuumaarsenaliga,
on Venemaa vägagi arvestatav sõjaline jõud.
Sama ei saa öelda riigi majanduse kohta.
Ameeriklased peavad Hiinat ja Venemaad
siiski oma võrdseteks rivaalideks.
Paari päeva eest
kõlas Vahemerel huvitav avaldus
Iisraeli armee peastaabiülema,
kindralleitnant Aviv Kochavi suust.
Kiites IisraeIi allveelaevastikku, mainis ta,
et muude väljakutsete seas
peab see tegutsema keset suurriikide hõõrumisi.
Detailidesse laskumata pidas ta silmas,
et kui Iisraeli allveelaevad liiguvad Vahemeres
Süüria ja teiste maade rannikute läheduses,
peavad nad vältima kokkupõrkeid Vene ja teiste allveelaevadega.
See on sõjaline aspekt.
Peagi tuleb tõenäoliselt võimule Bideni valitsus.
Me ei tea, kas uus president annab oma eelkäija poliitikale
täieliku või osalise tagasikäigu,
eriti seoses USA maavägede lahkumisega
Vahemere piirkonnast.
Kui see peaks juhtuma, tekib vaakum.
Selle täidaks Venemaa, mitte niivõrd Hiina,
vähemalt sõjaliselt.
Hiina vallutab regiooni tööstus- ja taristuprojektide kaudu.
Venemaast ja Hiinast võivad piirkonnas rivaalid saada.
Mainitud sai ka Türgi.
Uus-otomanina teab president Erdogan ilmselt,
et ei tohiks korrata otomanide vigu ega impeeriumi liialt laiendada.
Viimasel ajal on Türgi enda süül mitmetesse probleemidesse sattunud.
Näiteks Mägi-Karabahhis.
Süürias on neil probleeme Assadi ja venelastega.
Türgi sekkus ka Liibüas.
Tal polnud vaja sinna minna.
Kreeka ja Küpros. Uuringud Vahemerel,
Prantsusmaa. Probleeme on palju.
Ehk on see ka üks põhjus, miks uudistes on viimasel ajal räägitud
mingisugusest lähenemisest Erdogani ja Iisraeli vahel.
Kompamisi uuritakse võimalusi uue suursaadiku nimetamiseks.
Ebaametlikke teateid on kõlanud
ka Türgi luureteenistuse juhi planeeritava visiidi kohta.
Infot pole siiski kinnitatud.
Türgi näib siiski olevat mõistnud,
et kui tahab mängus osaleda,
peab ta kõigiga hästi läbi saama ega või Iisraeli boikoteerida.
Dr Lerman, tahaksin kujutada üht Vahemere idaosa strateegilist aspekti
seoses Iisraeli ranniku gaasivarudega.
On Tamar, Leviathan,
ja nüüd on töös ka Karish-Tanin.
Veidi aja eest suure osa, kuigi mitte enamuse,
aga märkimisväärse osa ostnud mitmerahvuseline firma Chevron
on ära ostnud Noble Energy.
Ta püüab arendada eksporti
regiooni tähtsamatele turgudele ja Euroopa Liitu
läbi Vahemere idaosa foorumi, kuhu kuuluvad Iisrael, Küpros,
Kreeka, Egiptus ja teised.
Küpros ja Kreeka püüavad rajada Euroopasse viivat gaasijuhet,
mis looks mitmekülgse turu.
Siis on meil Venemaa,
kelle gaasiekspordist läheb 77 % Euroopasse,
üle 50 % sellest Saksamaale.
Kuidas suhtub Venemaa Vahemere idaosa olukorda?
Kas ta püüab protsessile kinnast heita,
kuigi see võib kahjustada riigi majandust?
Arvestagem, et Venemaa gaasieksport
moodustab riigi SKPst ca 12,5%.
Siin on üks paradoks.
Venemaa pole kunagi ajanud agressiivselt Gazpromi õigusi,
siis kui sel teemal veel läbirääkimisi peeti.
Venemaa ei pea Iisraeli, Küprost ega Egiptustki
tõeliseks ohuks oma positsioonile
Põhja-Euroopa turgudel.
Itaalia ja Vahemere turud on olulised,
kuid pole Venemaa seisukohast kesksed.
Tuleb siiski tõdeda,
et kui ameeriklased Chevroni kaudu turule tulid,
võib Venemaa püüda vaistlikult soovida USAd õõnestada,
mis pidevalt esile kerkib.
Venemaal on peaaegu sunduslik vajadus
reageerida ameeriklaste kohalolule.
Chevroni tulek iseenesest on hämmastav asi.
Iisraeli eksistentsi 70 esimese aasta jooksul
ei nõustunud ükski seitsmest suurest naftafirmast,
kellest on tänaseks pärast ühinemisi alles neli-viis,
nagu Exxon, endise nimega ESSO,
ning Chevron ja BP,
keda iraanlased nimetavad veristeks piraatideks,
ning Shell jt,
ükski neist ei puudutanud Iisraeli,
sest oleksid sattunud probleemidesse oma araabia eksportööridega.
Nüüd, kui olukord Iisraelis ja suures osas araabiamaailmast
pea iga päev muutub, võib Chevron Iisraelis reklaamida, investeerida
osta siin olulist vara
ning end üsna koduselt tunda.
See roll muudab asjad veidi keerulisemaks.
Venemaa positsioonil on siiski leevendav faktor,
mis ei johtu üksnes majanduslikest põhjustest.
Venemaal on emotsionaalne, strateegiline, rahvuslik
ja isegi religioosne hoiak Kreeka ja Küprose suhtes
ehk teiste õigeusklike-kristlike maade suhtes.
Nende kirik, mis mõjutab nende regionaalpoliitikat,
on muutnud nad soosivaks
Iisraeli, Kreeka ja Küprose koalitsiooni suhtes.
Lisaks näeb Venemaa võimalust headeks suheteks
väga mõjuka Egiptusega.
Liibüas on ameeriklased vahendaja või kõrvalseisja rollis,
kuid Venemaa toetab Egiptuse ja Prantsusmaa kõrval
Liibüa sõjas Haftari LNA valitsust.
Sellel rindel Türgi ja Moslemivennaskonna rinde vastu
oleme samas paadis.
Moskva peab Moslemivennaskonda terrorirühmituseks.
Samas peavad nad Hamasi Gazas koostööpartneriks.
Ka Tšetšeenia tõttu
peab Venemaa Moslemivennaskonda terrorirühmituseks.
Teatud asjades on meil Moskvaga palju ühist.
Mõningais asjades aga suuri erimeelsusi.
Iisraeli ja Venemaa juhtide vahel käib avalik debatt.
See annab tulevikus liikumisruumi.
Dr Cohen Yanarocak,
kas Türgi on mures Venemaa kasvava mõju pärast
teatud Türgi piirialadel
Vahemere idaosas?
Türgi on jõudnud seiklema ka Mägi-Karbahhi ja Aserbaidžaani.
Iraan on teda seetõttu kritiseerinud,
kui ühes luuletuses nimetati Azerbaidžaani ja mõningaid Iraani osi
Türgile kuuluvaiks.
Türgi on nüüd muidugi Venemaa tagaõues.
Kas Venemaa vastab sellele aktiivsema tegevusega Vahemerel?
Esmalt pean toonitama, et Venemaad peetakse
Türgi Vabariigi ajalooliseks vaenlaseks.
Otomanid ja Venemaa sõdisid 13 korda,
ja türklased pole venelasi kunagi võitnud.
Selle tulemusel pidi Türgi pärast 2. Maailmasõda
joonduma Lääne leeri järgi.
"Hinnalise üksinduse" doktriini tõttu
püüab Ankara nüüd läheneda Venemaale,
kust hangiti S-400 õhutõrjesüsteem.
Ei saa siiski öelda, et Türgi välispoliitika
oleks segunenud täielikult Venemaa välispoliitilise agendaga.
Saate alguses ütles Amir Oren,
et Türgi välispoliitika on probleemides.
Minu meelest on neil Liibüas hästi läinud.
Erdogan võib esitleda seda kui Türgi välispoliitika suurt edulugu.
Mägi-Karabahhis tuli Türgi esimest korda pärast 1. Maailmasõda
taas Venemaa tagaõue,
Kaukaasiasse.
Türgi suudaks täna vabastada
suure osa Mägi-Karabahhist.
Nagu ütlesid, mainis Erdogan ka laulu nimega "Aras",
mis viitab Arasi jõele.
Ta vihjas luuletuses, et Iraan võttis neilt jõuga
Arasi jõe teise kalda ehk Iraani Azerbaidžaani.
See tekitas suure probleemi.
Mängu tegelik tuum on selles,
et Türgi kogeb Venemaad ohuna.
Türgi esitas Süürias Venemaale väljakutse.
Ta kandis muidugi kaotusi, kuna hukkus Türgi sõdureid.
Türgi väed on siiski endiselt Põhja-Süürias.
Türgi heitis Venemaale Süürias kinda
ning peatas Haftari rünnaku Tripolisse ja päästis riigi valitsuse.
Nüüd sai Aserbaidžaan tänu Türgi droonidele
Armeenia vastu väga tähtsa võidu.
Nii pääseb Türgi Kaukaasiasse.
Minu meelest vahendab see uus strateegiline olukord
selge sõnumi Venemaale ja Iraanile.
Nad on tõeliselt üllatunud,
kuna Türgi on seni oma piirides püsinud.
Erdogani juhtimisel püütakse aga väljuda oma loomulikest piiridest.
Need riigid püüavad kujundada oma välispoliitikat Türgi suhtes.
Näiteks kohe pärast Türgi ja Iraani tüli
korraldas Türgi luureteenistus riigis mõned operatsioonid
ja vahistas mõningaid nn Iraani agente.
Kui Türgiga tekib hõõrumine, tahab valitsus vastasele näidata,
et Iraani valitsuse protestidel on oma hind.
Mis puudutab Vahemere idaosa,
siis arvestades kõiki õnnestumisi Kaukaasias ja Liibüas,
ning osalist edu Süürias, kuna Türgi väed on veel seal,
võib Türgi valitsus püüda esitleda oma Vahemere-poliitikat
suure eduna,
kuna see käib Küprose ja Kreeka vastu.
Erdogan kasutab Türgi välispoliitikat
kodumaal sisepoliitilistel eesmärkidel.
Viitasid 11-le Iraani agendile.
Türgis vahistati Iraani teisitimõtleja,
kes viidi üle piiri tagasi Iraani.
Iraani agentide vahistamine johtus Iraani lubamatust tegevusest Türgis.
Sellele järgnes huvitav küsitlus, mille kohta küsiksin härra Orenilt.
20 000 türklast vastas küsimusele,
kas nad tahavad suhteid pigem Iisraeli või Iraaniga.
83 protsenti oli Iisraeli poolt.
Hetkel maade vahel poliitilisi suhteid pole.
Majandussuhted jätkuvad muidugi endistviisi.
Kuidas see keerukas olukord areneb?
Tahaksin kaasata siia ka Hiina.
Hiinal on olnud suur roll koroonaviiruse tõttu.
Ta testis Türgis oma vaktsiine.
Hiina on toimetanud vaktsiini ka Egiptusesse
ja teistesse regiooni riikidesse.
Hiina kasvatab neis maades vaikselt oma mõjuvõimu.
Kas see kasvab tulevikus veelgi?
Sõnake Türgi kohta.
Mavi Marmara juhtumist on möödas 10 aastat.
Emotsioonid on vaibunud.
Türklased on harjunud nägema
rohkelt Iisraeli turiste.
Turkish Airlines on üks Ben Gurioni lennuvälja püsikliente
El Ali järel, kui liiklust ei mõjuta COVID-19.
Iisraeli ja Türgi kodanike vahel pole praegu mingit konflikti.
Valitsuste tasemel sellest uudistes siiski räägitakse.
Türgil on praegu palju vaenlasi,
ja Iisrael pole nimekirja tipus.
Tavatürklastel pole põhjust iisraellasi vihata,
kuigi vastamisi on moslemid ja juudid.
Hay Eytan võib sellest kindlasti paremini rääkida.
Vastamisi on sunniidid ja juudid,
mitte sunniidid ja šiiidid,
kelle vahel on ajalooliselt palju vaenulikumad suhted olnud,
kui nende suhted juutidega.
Türklastele pole sissejuurdunud viha
iisraellaste kui selliste vastu.
Oleme näinud, et Erdogani valitsuse ja kristlaste vahel on probleeme.
Kui kirik või katedraal muudetakse mošeeks,
tekivad probleemid.
See, mida rääkisid Hiina kohta, on seotud USA uue poliitikaga,
nüüd kui Bideni valitsus hakkab oma võimalusi kaaluma.
Trumpi valitsus pidas Hiinat USA suurimaks vaenlaseks.
Nad kasutavad terminit Hiina Kommunistlik Partei,
et eristada Hiina valitsust ja parteid.
Biden peab siiski otsustama, mida Hiina suhtes ette võtta.
See hõlmab ka Iisraeli ja Hiina suhteid,
mis on ärritanud mitmeid USA valitsusi,
alates Bushi esimesest valitsusest kuni Clintonini jne.
Toon vestlusse veel ühe, teisejärgulise teema -
Gaza sektori.
Kui Iisraeli ja Gaza suhted mingil määral paranevad,
nii humanitaar- kui muudes asjades,
mõjutab see ka Vahemere kaguosa.
Siis saab Gazast faktor, kuigi mitte eriti tähtis.
Tulevikus võib see siiski saada omale sadamaks kunstsaare.
Ka tema võib hakata nõudma oma osa veealustest ressurssidest.
Sellega tuleb seega arvestada.
Iisraelile on kasulik, kui Gazal on võimalikus sõjas midagi kaotada.
Majanduslikust perspektiivist tuleks arvestada Gaza osalusega.
Gaza rannikul on gaasivarusid juba leitudki.
Keegi ei julge neid puudutada,
kartes Hamasi kontrollitava sektori terrorismi.
Saade hakkab lõppema.
Dr Lerman,
USAs käib võimuvahetusprotsess
ja poliitika ilmselt muutub.
Valitsuste vahel ei tule nii suurt järjepidevust,
kui võiks loota.
Venemaal on Türgis nüüd suurem panus.
Türgis ja Egiptuses arendatakse nende tuumareaktorit.
Venemaa teeb ka mitmes vallas koostööd Egiptusega.
USA taandumine tekitaks vaakumi,
mis laseks Venemaal või Hiinal regiooni tulla.
Nad on juba väljendanud selle suhtes soovi.
Kas olukord liigub selles suunas?
See on huvitav küsimus.
Bideni valitsuse koosseis on peaaegu selge.
See meenutab 1945. a olukorda.
Trump püüdis murda
USA juhtkonna ja liidusuhete
institutsionaalset struktuuri,
mis on olnud maailmakorra aluseks alates 1945. aastast.
Antony Blinkeni ja Jake Sullivani juhitud Bideni valitsus
läheb vastupidises suunas.
See püüab uuesti üles ehitada
Trans-Atlandi ja Vaikse ookeani üleseid liidusuhteid.
See viib USA ja Prantsusmaa
võimaliku liiduni Vahemerel.
Türgi poliitika tähtsaim toetaja Washingtonis
lahkus juba Trumpi valitsuse ajal.
Ka Trumpi valitsuses oli palju järjekindlusetust
poliitikas Türgi ja Vahemere idaosa suhtes.
Pompeo pole tõesti Türgi sõber.
Jim Jeffrey oli, kuid tema on läinud.
Erdogan püüab olla sõbralik USA uue valitsusega,
sest teab,
et neile ei meeldi tema poliitika.
Kui USA Prantsusmaaga taas mesti lööb
ja loob uue mandritevahelise suhte,
võib see mõjutada Vahemere idaosa viisil,
mis vastab Iisraeli huvidele.
Hr Oren, viimane lause.
Kas Iisrael liigub õiges suunas
Vahemere idaosa suhtes?
Me pole rääkinud Iisraeli sisepoliitilisest kriisist.
Iisrael on olnud poliitilises ummikus viimased kaks aastat.
Uute valimiste korral võib olukord kesta,
kuni valitsus stabiliseerub.
Iisraeli julgeolekupoliitika on püsiv,
kuid poliitiline ešelon peab oma kriisi lahendama.
Vastust sinu küsimusele teame alles järgmise aasta keskel.
On siiski selge, et Iisrael siirdab ressursse
muuhulgas õhujõududelt mereväe tugevdamiseks,
sest teda huvitab üha rohkem Vahemere idaosa.
See on vaid marginaalne muutus.
Saateaeg on otsas. Aitäh, dr Eran Lerman,
dr Cohen Yanarocak ja hr Amir Oren.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri