Tere tulemast saatesse!
Vahemere idaosa poliitiline kaart
pole muutunud aastakümneid.
Samad riigid on endiselt regioonis, asustades mandreid ja saari.
Endiselt on lahendamata ka kahe piirkonna staatus -
Türgi okupeeritud Küprose osa ja Gaza sektor.
Varem rahulik, lühikeste hooajaliste tormidega meri
on muutunud rahutuks kahe faktori tõttu:
vaidlusaluses majandusvööndis leitud loodusvarade
ja Türgi presidendi valitsuse iseteadliku poliitika tõttu.
Teema on liiga ulatuslik ühe vestlussaate jaoks,
nii et jagame teema kahte ossa.
Vestlusringis on dr Eran Lerman,
kes on Jeruusalemma Strateegia ja Julgeolekuinstituudi asejuht,
ning lektor Shalemi Kolledžis.
Dr Hay Eytan Cohen Yanarocak, teadlane JISSis
ja Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskuses.
Minuga stuudios on TV7 analüütik Amir Oren.
Kas teeksid ülevaate tänase teema keerukusest.
Oleme seda teemat varasemates saadetes käsitlenud.
Praegu võiks rõhutada seda,
et hetkel on regioonis kolm kriisikollet
Liibüa, kes ehk ei asu otseselt Vahemere idaosas,
vaid pigem selle piirkonna keskel.
Türgi, kes on muidugi osa Vahemere idaosa piirkonnast,
on regioonis suur mängija.
Seejärel on Liibanon,
kes on Beiruti sadamas augustis toimunud plahvatuse
ja Iisraeliga peetavate merepiirikõneluste tõttu ka nimekirjas.
Kuid kõige keskmes näib olevat Türgi.
See johtub president Erdogani aetud poliitikast,
mida ta on pidanud heaks ellu viia.
Võime sellest vestelda, kuid näib, et see võib muutumas olla.
On lootust, et suund ei jää muutumatuks.
Nii EL kui USA
on otsustanud Türgile sanktsioonid kehtestada.
Lisaks Aasiale avaldab Türgi tugevat mõju ka Euroopas.
Ta pole EL liikmesriik, kuid on osa Euroopa jõu programmist.
Ta on ka NATO liige.
Nädala alguses otsustas USA
määrata kahe ameti juhid
ehk kaitseministeeriumi hankeosakonna
ja kaitseministeeriumi ladviku tippu,
kuna S-400 raketitõrjekompleksi hankimine
on osa USA seaduse artiklist 231
ega jäta valitsusele kuigi palju liikumisruumi,
kuna määrusel on Kongressi antud mandaat.
Kuna Türgi otsustas hankida Vene päritolu raketitõrjesüsteemi,
tekkis NATO sisemine kriis.
EL-il on samuti NATOga probleeme
seoses Kreeka vaidlusalustes vetes toimuvate uurimistega.
Kreeka on nii EL kui NATO liige.
Tõepoolest. Järgmine küsimus kõlab dr Yanarocakile.
Türgi on teie ekspertiis.
Näeme simultaanseid manöövreid nii NATO kui EL,
kuid nüüd äkitselt ka USA poolt.
Ka Venemaal on siin suur roll. Ta on baas Süüria rannikul.
Ta võitis seal hankevõistluse, kuigi sõna 'võitma' pole ehk õige,
aga vähemalt sai ta loa teha piirkonnas mereuurimusi.
Türklased tunnevad,
et on erinevates regionaalsetes ja globaalsetes võimumängudes
nurka aetud.
Türgi juhtkond on väga pettunud.
Kui palju see areng Türgile väljakutseks on,
kui riigi inflatsioon on tõusnud juba teise kümnesse?
Samas püütakse leevendada majandusseisu
kaubavahetusega kaitsetööstuses, mis on siiski sanktsioonide all.
Minu arusaamise järgi on Türgi otsustajad jõudnud järeldusele,
et nende hinnaline üksindus
ehk välispoliitika doktriin ei tööta.
Maailm valmistub võimuvahetuseks USAs
ja Erdogani valitsus on huvitatud suhete parandamisest USAga.
Sellest hoolimata nägime uute sanktsioonide jõustumist.
Sellega arvestades näeme,
kuidas nüüd signaliseerib ka Türgi
Iisraelile soovi suhteid uuendada.
Eelmine nädal kirjutas admiral Cihat Yayci,
keda peetakse Türgi Sinise kodumaa doktriini arhitektiks Vahemere idaosas,
artikli Tel Avivi Ülikooli Moshe Dayani Keskuse lehte Turkeyscope.
Mina olen selle peatoimetaja.
Avaldasime artikli,
kus hr Yayci tegi ettepaneku uueks merelepinguks Iisraeliga.
See toimuks aga
Kreeka ja Küprose arvelt.
Türgis on tekkinud uusi ootusi selle suhtes,
et Iisrael võiks Türgiga sellise lepingu teha.
Minu meelest Iisraeli otsustajad sellist viga kunagi ei teeks.
Toonitan, et see oleks suur viga, kuna meie suhted Türgiga
ei tohiks olla nullsummamäng,
kui arvestame oma suhteid Kreeka ja Küprosega.
Türgi valitsus
püüab muuta oma poliitikat laiemas mõttes
ja otsib vahendeid,
veenmaks USA, Iisraeli ja EL juhte oma muutumises.
Kui uurime EL ja Türgi vahelisi suhteid,
näeme, et Türgi jaoks on ülioluline
vältida EL uusi sanktsioone.
Saksamaa on Türgi kaupade esmane importriik,
kui uurime Türgi statistikat.
Minu vaatevinklist vajab Türgi vahendeid
olukorra leevendamiseks.
USA sanktsioonid võivad sillutada teed ka EL sanktsioonidele,
nii et võib juhtuda, et türklased teevad järeleandmisi
ja püüavad kompromissile jõuda.
Lugesin artiklit, millele viitasid,
ja avaldasime selle ka TV7 Iisraeli toimetuse kodulehel.
Rääkisime artiklist teatud Iisraeli otsustajatega
ja nad tõdesid, kui mitte just huumoriga, aga siiski,
et mis puudutab Türgi-Iisraeli suhteid,
Küprose ja Kreeka arvelt, siis see laev on juba läinud.
Dr Lerman, kui räägime viimastest arengutest
seoses Türgi ja Euroopaga,
näib, et Iisrael on selgelt eurooplaste poolel.
Ta ei püüa vältida poolte valimist, nagu vanasti tehti.
Kuidas näed seda olukorda arenemas?
EL muutub otsustavamaks
oma merehuvide suhtes.
Peaksime lisama siia võrrandisse
kaks sõna.
Esimene on Egiptus.
Egiptus on lõppseisus
Iisraeli jaoks ülitähtis teema.
See pole selles mõttes aktuaalne teema nagu palestiinlaste küsimus
või Iraan.
Meie rahva esimese põlvkonna suurim vaenlane oli Egiptus
kuni 1973. aastani välja.
Kui see ohuvõrrandist kadus,
sai temast äärmiselt tähtis faktor.
Täna võivad iisraellased
meenutada kuulsa telesarja "Pisarate org" abil
Yom Kippuri sõja koledusi.
Mainitud sõda eemaldas Egiptuse võrrandist.
Aga see seis sõltub Egiptuse majanduse stabiilsusest,
mis on suhteline. Teame kõik riigi majanduse piire.
Kreeka ja Küpros on meile samuti mitmel moel tähtsad.
Vahemere piiride määratlemine on meile oluline.
Kõige tähtsamad on siiski suhted Egiptusega.
Meie peaministri visiit Kairosse
on revolutsiooniline mõte.
Erinevalt minevikust, tervitas Egiptuse Aabrahami lepinguid
ja läbimurret Marokoga ning see on märkimisväärne signaal.
Egiptus ja Türgi on nüüd omavahel tülis.
Liibüa olukord laheneb tegelikult
Egiptuse ja Türgi vahelise vastasseisuga.
See on üsna pingeline. Egiptus on läinud nii kaugele,
et viis märkimisväärse hulga maavägesid
kõrbealadele riigi lääneosas nagu varasematel aegadel.
Nii signaliseeris ta Türgile,
et ei luba Türgi toetatud Liibüa rahvuslikul ühtsusvalitsusel
itta liikuda.
Teiseks tuleb võrrandisse lisada Prantsusmaa.
Mitte Euroopa, kel on raske asju otsustada.
Itaallased ja maltalased on väsinud vastasseisust Türgiga
ja distantseeruvad ka Liibüa rahvusliku ühtsuse valitsusest.
Hispaania on võtnud omaks Türgi-meelse seisukoha,
nii et Euroopa on omavahel konfliktis.
Prantsusmaa toetab Vahemere idaosas Kreekat ja Egiptust
ning see on kindel ja selge seisukoht.
Ta toetab Liibüas ka Egiptuse käepikendusi.
Pärast Prantsuse õpetaja Samuel Paty mõrva,
Issand aidaku meid,
võttis Prantsusmaa karmi seisukoha
islamistide ja nende Euroopasse tungimise vastu.
Erdogan ärritus niivõrd,
et soovitas Macronil lasta mõistust kontrollida.
Kui Iisrael seisab neis asjus tugevalt
samas kaevikus Egiptuse, Kreeka, Küprose ja Prantsusmaaga,
on see kui naasmine 1950. aastaile.
Prantsusmaa oli siis väga tähtis Iisraeli strateegilises kontekstis.
Kõik see räägib selle vastu,
et Türgi suudaks pöörata Iisraeli pead oma sireenide lauluga.
Olen nõus Hayga,
et me ei pea mõtlema suhtele Türgiga,
kes on kohelnud riigi juudikogukonda aastate vältel hästi,
nagu oleks nad vaenlased.
Probleemiks on Erdogani ambitsioonid, mitte Türgi rahvas.
Kas tohin toetada üht Erani mõtet ja võtta seisukoha teise suhtes?
Prantsusmaa, kellest ta just rääkis,
on ainus Euroopa juht,
kui arvestada, et seal on kaks juhti, ehk Saksamaa ja Prantsusmaa,
Suurbritannia püüab EL-ist vabaneda
ja Brexit on lõpusirgel,
nii et Prantsusmaa on ainus riik, kel on Vahemerel pürgimusi ja kohalolu.
Saksamaa jääb sellest põhja poole.
Prantsusmaa on ka ÜRO Julgeolekunõukogu alaline liige.
Seda tavaliselt ei mainita, aga neil on vetoõigus.
Ta suudab asju mõjutada.
Seega tasub kuulata, kui Macron külastab Liibanoni
ja tahab, et sealne rahvas võitleks korruptsiooniga.
Asi pole vaid ühes tavalises regiooni naabris.
Võtaksin seisukoha selle suhtes,
mida Eran peab läbimurdeks Marokoga.
Siin on tegu üksnes naasmisega
Maroko varasema seisukoha juurde,
Iisraeli suhtes.
pärast Oslo protsessi ja rahulepingut Jordaaniaga.
See on naasmine Maroko AKP partei juhtimisel,
mis sarnaneb Türgi vastavale parteile.
Jah, aga Maroko on endiselt monarhia, kuigi konstitutsiooniline.
Julgeoleku- ja välisasjades otsustab kuningas.
Tööjaotus on nagu Prantsusmaal
presidendi ja peaministri vahel.
Juhtusin vaatama esimest kõnet,
mis peaminister Netanyahu pidas parlamendis,
kui ta 1996. a valiti.
Ta ütles toona,
et püüab taastada normaalsed suhted
Maroko, Qatari, Mauretaania ja Tuneesiaga.
Läks nii, et kuus aastat hiljem polnud Netanyahu enam roolis,
nii et ilmsetel põhjustel Maroko jahendas suhteid.
Nüüd teab Maroko, et president Trump on lahkumas
ja ametisse astub Biden, kuigi see pole veel kindel.
Maroko sõnul naastakse sinna, mis 20 aasta eest purunes.
See on protsessi esimene samm.
Kuid suhete täielik taastamine
ja vastastikune saadikute vahetamine pole veel kindel.
Tõepoolest. Aga kui vaadelda Prantsusmaa ja Türgi vahelist seisu,
on nad, nagu olete maininud,
vaielnud Vahemere idaosa olukorra üle.
Olen kuulnud mõlema riigi kohta, et tüli peamiseks aspektiks
on tegelikult Türgi kasvanud mõju Aafrikas.
Kui suurt rolli see tegelikult mängib
merealu puudutavas tülis?
Või on siin tegu geopoliitiliste ja strateegiliste perspektiividega,
mis on suunatud Aafrikale?
Minu meelest muutis Türgi sõjaline sekkumine Liibüas
mastaapi ja tasakaalu Türgi-Prantsuse suhetes.
Ärgem unustagem sedagi,
et kui Ahmet Davutoglu Türgis võimule tuli
ja peaministriametisse asus,
käivitas ta tegevuse Aafrikas.
Ta ütles: tahan, et Sarkozy (toonane Prantsuse president) näeks,
kuidas Türgi lipud lehvivad kõigis maades, mida ta külastab.
Esmalt oli ta Türgi välis- ja seejärel peaminister.
Nüüd on ta koroona tõttu haiglas. - Ma ei teadnud.
Kuid ta tegi selle avalduse välisministrina.
Kui ma ei eksi, siis Türgi on avanud viimase kümnendi vältel- Aafrikas
49 uut saatkonda.
Prantsusmaa näeb seda sissetungina
oma territooriumile.
Ei tasu ka alahinnata Türgi ja Prantsusmaa hõõrumist Liibanonis.
Pärast plahvatust Beiruti sadamas
külastas sündmuskohta Türgi asepresident Fuat Oktay.
Ta püüdis alatähtsustada Prantsusmaa mõjuvõimu Liibanonis.
Ja ärgem unustagem Küprost.
Prantsusmaa on tulemas ka Lõuna-Küprosele.
Nad tekitavad Türgi armeele suurt peavalu,
kui sinna oma hävitajaid saadavad. See on otsekui malemäng.
Näeme, kuidas Prantsusmaa saadab Vahemere idaossa
oma sõjalaeva Charles De Gaulle
ja Türgi peab seda suureks väljakutseks.
Tegu on tõelise tüliga. Samuti ei tohi unustada,
et Türgi kummituslaevad
käivitasid Vahemere idaosas operatsiooni IRINI.
Prantsusmaa ja Türgi laevastikud
kohtusid väga pingelises keskkonnas,
kui Prantsuse laevastik tahtis korraldada läbiotsimisi
Türgi lipu all seilavates alustes.
Selle tulemusel nägime Pariisis pingeid tekitanud sündmust,
kui satiirileht Charlie Hebdo avaldas karikatuuri hr Erdogani kohta.
Hiljem pidime tunnistama terroristide mõrva Pariisis.
Selle tulemusel kuulutas Macron välja ennenägematu otsuse.
Ta püüab piirata välismaiste imaamide nimetamist Prantsusmaale.
Ta püüdis minimiseerida
ja piirata Türgi usuasjade juhi mõju Prantsusmaal.
Türgi usuasjade juhil on Pariisis harud
Bordeaux's, Lyonis ja Marseille's.
Türklased on mures, et need sanktsioonid
võivad tekitada doominoefekti.
Nende suurim hirm on, et meetmed laseb käiku ka Saksamaa.
Saksamaa politsei tegi reidi
Berliinis asuvasse Mevlana mošeesse.
Need mošeed on Türgi usuasjade juhi kaitse all.
Türgile on see ülitähtis, sest tänu antud organisatsioonile
võib Türgi säilitada oma mõju oma kodanike üle maailmas.
See ulatub väga sügavale. Asi pole üksnes Aafrikas.
Olen nõus, et tüli peamine põhjus on Türgi tungimine Aafrikasse,
kuid siin on tegu ka suuremate asjadega.
Dr Lerman, selle esimese saate aeg on lõppemas.
Tahaksin kuulda teie seisukohta selles keerulises olukorras.
Kas keerukas olukord Vahemere idaosas
tugevdab Iisraeli-Egiptuse suhteid koostöö suhtes seal ja mujal?
Sellel on kindlasti oluline mõju.
See süvendab ja kinnitab suhteid
sõjalisel ja luure tasandil,
ja ka kõrgemal poliitilisel tasandil.
Sellest on aastaid, kui meie peaminister sai viimati Kairos käia.
Lähen selle mõttega veidi kaugemale.
Kui Egiptus kasutab oma Vahemere identiteeti
suhete ehitamiseks Kreeka ja Küprosega,
kui saame kokku institutsionaalselt,
kui loome EMGF-i struktuuri (Vahemere idaosa gaasifoorum),
millest saab 2021. a regionaalne organisatsioon,
muudame oma asukoha definitsiooni.
Kui Egiptus mõtleb oma Vahemere identiteedi tingimustes
määratleb see ümber ka Iisraeli positsiooni,
Iisraeli õigustuse regioonis.
Kui oleme välismaine, mitte-moslemi, mitte-araabia riik
naabruses asuva araabia-moslemimere ääres,
on see omaette teema.
Aga kui oleme osa kirjust Vahemere identiteedist,
peab Egiptus end
20. saj esimese poole intellektuaalseks hiiglaseks.
Vahemere maana, kel on regioonis tugevad huvid ja sidemed,
oleks Iisrael palju loomulikumas positsioonis.
See aitab meid strateegiliselt ümber orienteeruda.
See saab omama tähtsust pikas perspektiivis.
Me kõik loodame, et Türgi leiab oma koha selles struktuuris.
Kui loeme kõiki avaldusi, mis tehti kolme riigi kohtumistel,
neil kaheksal kohtumisel, mis Iisrael pidas Kreeka ja Küprosega,
samal ajal kui kaks viimast kohtusid Egiptusega.
Avaldused puudutasid EMGF-i loomist regionaalse ühendusena.
Ükski avaldustest ei välista Türgit.
Samas räägiti siiski samameelsetest rahvastest,
kes on pühendunud samadele eesmärkidele.
See võib juhtuda, kui Türgi muudab suunda või juhte.
Hr Oren, meil pole palju aega nii et palun lühidalt.
Kuidas näete asju lähitulevikus arenemas
Iisraeli osaluse seisukohast Vahemere idaosas?
Lähitulevikus osalust ehk veel pole, aga lootust on.
Ameerika kirjanikud rääkisid varem tihti
Mississippi jõe loomusest ja vaimust.
Vahemere vaimus on ka midagi.
Kui juhuslik reisija vaatab karniise Alexandrias, Tel Avivis,
Beirutis, Nizzas või Marseille's, näivad need kõik ühesugusena.
Loodetavasti jõuame aega,
kus oleme kõik vahemerelased.
Tõepoolest. See on tänaseks kõik, kuid jätkame edaspidi selle teemaga,
kus on palju arutada ja analüüsida.
Aitäh saatekülalistele!
Kohtume järgmises saates sama koosseisuga.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri