Tere tulemast saatesse!
Pärast Iraani tuumateadlase Mohsen Fakhrizadeh' salamõrva
ja jätkuvaid rünnakuid Iraani positsioonide pihta Süürias
kasvavad Iisraeli põhjarindel pinged.
Iisraeli vaenlased on siiski hõivatud koroonaviiruse ja selle tagajärgedega,
nii et julgeolekuhinnangud pole eriti muutunud ja rünnakuid ei oodata.
Olukorda võiks pidada hingetõmbepausiks sõdade vahel.
Analüütikute väitel on kokkupõrge siiski vältimatu.
Kui hästi on Iisrael sellisteks sündmusteks valmistunud?
Teemast vestlevad täna reservikolonel Miri Eisin,
Iisraeli diplomaatia, julgeoleku ja luure ekspert
Herzeliya Terrorismivastase Võitluse Instituudist,
Reservikolonel Reuven Ben-Shalom,
kultuuristrateeg ja kolleeg
Herzliya Terrorismivastase Võitluse Instituudist.
Stuudios on minuga TV7 analüütik Amir Oren.
Kas teeksid ülevaate Iisraeli valmisolekust
ja mis meid ees ootab?
See oli veidi ebaõiglane küsimus, kuid selline on elu.
Me ei tea kunagi ette,
enne kui mitu ebakindlat faktorit
sulanduvad üheks sündmuseks
või sündmusteahelaks,
kui juba oledki väljakutsega vastamisi.
Päev enne 2. Liibanoni sõja puhkemist
käis toonane peaminister Ehud Olmert armee peastaabis
kuulamas relvajõudude raportit olukorra kohta.
Paljud rääkisid toona, sh maavägede kindralmajor,
et olukord on palju tõsisem
kui armee võime hetkel lubas.
Võime vaid analüüsida olukorda sellisena nagu seda hetkel näeme,
kuid selle kitsendusega, et kui asi tõsiseks muutub,
võime end äkitselt hoopis teisest olukorrast leida.
Tõepoolest. Ja asjast parema ülevaate saamise nimel
on mu hea meel, et siin on esindatud Iisraeli armee kaks arenenuimat haru:
luure ja õhujõud.
Alustame teist kol Eisin.
Kui valmis Iisrael on?
Arvestades Lähis-Ida olukorra dünaamiliste arengutega.
Igal kindralil, kes armee etteotsa asub,
on olukorra suhtes oma agenda ja arusaam.
Hezbollah on viimaste päevadeni põhjarindel põhiväljakutse olnud.
Tegevusplaan "Tnufa" püüab integreerida armeesse
mitmemõõtmelisi võimeid
ja futuristlikke ideid.
Need ühendatakse suhteliselt väikese, kuid tapva haruga,
mis omab nii heidutust kui võimet tagada Iisraeli julgeolek.
Kas oleme nüüd visioonis, mida kindral Aviv Kochavi
paari aasta eest ametisse astudes alustas?
Asi pole selles, kas liigume õiges suunas.
Väljakutseks on see,
kas valmistume järgmiseks sõjaks
või valmistume juba peetud sõjaks,
mida juba tuntakse, või tuleviku sõjaks,
mille olemus ja käekiri erinevad sellest, milleks valmistunud oleme.
IDF ehitab hoolega oma rünnakuvõimet.
Seda on ehitatud aastaid ja see on suurepärases vormis.
Oleme tugevdanud ka oma kaitsevõimeid.
Kas teeme piisavalt? Kas valmistume tuleviku ohtudeks,
nagu Amir ütles? See on pidev mõistatus ja väljakutse.
Olen mures, et valmistume sõjaks, mida arvame tulevat,
ega suuda piisavalt kohaneda tegelikult saabuvaks sõjaks.
Me tõesti ei tea, milline see on.
Kol Ben-Shalom? - Miril on õigus.
Tihti valmistume juba peetud sõjaks.
Vähemalt on see nüüd välja öeldud.
Kochavi juhib sellele tähelepanu
ja püüab valmistuda tuleviku sõdadeks.
Kochavi mitmeaastakuplaan "Tnufa" ehk "Hoog" teeb õigeid asju.
See küsib küsimusi, millele armees pole vastuseid.
Asi pole üksnes valmistumisega uhkustamises,
vaid selles käsitletakse IDF raskeid siseprobleeme valmistumisel.
Kindral Kochavi ei ütle, et armee on nüüd valmis
selles mitmemõõtmelise võitlustandri visioonis,
vaid teeb kõik, et olla valmis lähi- ja ka kaugemas tulevikus.
Koroona tõttu tehtud eelarvekärped
pole kellelegi kerged kogu Lähis-Idas, saati siis IDF-is.
Nii et plaani ei saa teostada soovitud viisil.
Aga kunagi ei tea, mis homme juhtub.
Valearvestus piiril ja meil on sõda.
Vaatame armee peastaabiülema väljakutseid.
Esmalt Reuveni mainitud eelarve.
Mida rohkem aega möödub ilma sõjata,
seda enam ütlevad tsiviilelanikud, et armee ei vajagi nii palju raha.
Iisraeli maavägi on ehitatud armeeteenistusele,
nii et 2,5 aastase vahega tuleb väljaõpet otsast alustada.
Ei piisa sellest, et ollakse oldud oskuste tipus
kui nad 2017. a teenistusse kutsuti.
Nüüd on nad läinud ja armees on uued nekrutid,
kellega tuleb kogu protsess uuesti läbida.
Lisaks valitsevad pinged täna vajaliku valmisoleku vahel
terroriaktideks ja muudeks üllatusteks
ning kurnatuse vahel, mida see personalile ja materjalile tekitab.
Valmidust tahetakse säilitada
põhieesmärgi ehk sõja tarbeks.
Kui puhkeb sõda, ei mäleta keegi lugematuid vahikordi,
mis olid ajaraiskamine, sest midagi ei juhtunud.
Nad suunatakse tõsiseimatele missioonidele.
Valmisoleku säilitamine on üsna suur väljakutse.
Selleks on kaks põhilahendust. Esimene on realistlikud õppused.
Tahad saada väljaõpet, kui pead lahingusse minema.
Reuven teab seda piloodina väga hästi.
Tahad ka oma vägesid testida.
Kindral Kochavil on mitmeid üllatuskatseid,
kui terveid divisjonide väesalku saadetakse baasidesse,
et näha, kas nende tegevuses on parandamist vajavaid vigu.
Kol Eisin, rääkisite adapteerumisest.
Eksisteerib nn Hesekieli sõnum,
et kui öeldakse nüüd on rahu ja julgeolek,
tabab äkitselt hukatus. (1. Tessalooniklaste 5:3)
Praegu näeme sündimas rahulepinguid araabiamaadega.
Oleme suhteliselt heal järjel hoolimata koroonakriisist.
Sel on suur mõju eelarvele.
Eelarvet on vaja ulatusliku operatsiooni toetuseks.
Või toetama vastupidamist igasuguste rünnakute all.
Kas oleme faasis, kus ei keskenduta õigetele asjadele?
Keskendume õigetele asjadele, kuid me ei suuda kõike.
Peame lisama võrrandisse ka näivuse mõõtme.
Eelarvepiirangud on alati olemas
ja nendega peab tegelema pidevalt.
Tere tulemast kaitseaparaadi otsustusprotsessi!
Aga kui lisada sellele näivuse väljakutse,
muutub otsustamine raskemaks.
Iisraeli rahvastikul on tulevase sõja suhtes ootused,
nagu ka rahvusvahelisel üldsusel.
Siis näeme kääre selle vahel, mida suudame teha
ning adapteerumisvõime ja eelarvepiiride vahel.
Meie tegevuse ja ootuste vahel on käärid.
Oodatakse lühikesi, täpseid ja selge võiduga sõdu.
Näiliselt seda aga ei juhtu,
kui kohanemisvõimelised me ka poleks.
Tõepoolest. Kol Ben-Shalom, räägime jõukuvamisest.
Kui palju sõltume jõukuvamises USAst,
eriti sõjalise kvalitatiivse eelisseisundi säilitamises Lähis-Idas?
Ootame seda USAlt vastutasuks vägede Lähis-Itta paigutamise eest.
Või peaksime ootama veel ulatuslikumat jõukuvamist,
et heidutada vaenlasi veel rohkem,
mis lükkaks edasi laiaulatusliku konflikti võimaluse?
Ma ise ei kasutaks terminit jõukuvamine.
See kuulub pigem suurriikide nagu USA ampluaasse.
Neil on globaalne ulatus ja vastutus.
Kuid heidutusmõjudega kindlustame, et oleme regioonis tugevaimad.
Sõjaline kvalitatiivne eelisseisund on meie strateegias võtmeteguriks.
Liit USAga on meile elutähtis.
Kasutame jõulist narratiivi, mille järgi kaitseme end ise,
kuid see ei pea paika, kuna sõltume USAst.
Ka eelarves, mis on meie sõjalise jõu selgrooks.
Partnerlus USAga võib viia koostööle ka sõjas,
isegi Iisraeli kaitsmises rakettide eest.
See kõik on omavahel seotud.
Meie kuvatav pilt Iisraelist ja USAst koos on tähtis.
Vaenlased teavad, et Iisraeli rünnates, rünnatakse ka USAd.
Pole saladus, et meie riigis on ameeriklasi.
Sõjaajal tuleb neid tuhandeid juurde, nagu näitavad õppused.
Nüüd rutiinkontrollide ja sõdadevaheliste kampaaniate ajal
tegutseme kogu Lähis-Idas.
Näeme, kuidas meie võtmefaktorid töötavad regioonis.
Mõned neist on regiooni parimad, mõned isegi maailma parimad.
Meie salarelvaks on luure, kuid ka õhujõud on head.
Luure-, küber- ja muud võimed on meie salarelv.
Nende võimetega tagame, et meil on kõikehõlmav kontroll.
Kui saabub aeg, oskame neid kasutada ja me oskame seda.
Teame kõike ja oskame selle alusel tegutseda.
Tegutsemiseks on vaja tugevat ja võimekat juhtharu.
Tnufa'ga ühendame võitlusväljal sidusalt info ja lahingutegevuse.
Õhujõud on strateegiline tööriist,
nagu ka kübertegevus luurevägedele,
kes juhivad ühel või teisel moel kõiki faktoreid.
Meil on siiski dünaamilisi vaenlasi,
kes näevad, mis meil on ja muganduvad Iisraeli võimetega.
Nad on selles väga edukad.
Hezbollah'l on Liibanonis oletatavalt sadu tuhandeid rakette.
See võimas arsenal on suunatud Iisraelile.
On raske välja uurida, kus kogu see arsenal asub.
Kuidas saaksime teha nii,
et neid relvi tulevastes sõdades ei kasutataks?
Käsitled nüüd kaht, teineteisega seotud seika.
Meie vaenlased on meid uurinud.
Nad on otsustanud meiega mitte võistelda.
Oleme tugevad ja jääme selleks alati.
Seepärast on neil õhujõududes vaese mehe õhutõrjeraketid.
Soomusvägedes on neil vaese mehe tankitõrjeraketid.
Nad on treeninud oma arsenali Iisraeli tagala peal
tsiviilrahvastiku peal
ja ehk ka infrastruktuuri peal.
Nad usuvad, et see on meie nõrk koht.
Iisraeli vastus sellele on olnud lühike ja tappev sõda,
et ära hoida nende kavatsusi neid vahendeid kasutada.
Viitad siin ka kahele probleemile,
millega Iisraeli otsustajad tegelema peavad.
Esimene on pinge saladuste ja heidutuse vahel.
Rääkisime varem näivusest, millele Miri viitas.
Tahame, et vaenlane teaks, kui tugevad me oleme.
Samas ei taha me neile teada anda oma süsteemide sügavamaid saladusi
või nende võimeid.
Iisraeli poliitikud ütlevad aeg-ajalt valjult Hezbollah'le või Hamasile,
et läbisime kogu teie kaitsekilbi
luure, õhujõudude vms abil.
Vaadake siis ette ja ärge alustage konflikti.
Teine probleem on süsteemide ja inimjõu traditsioonides
ja selles, mida vajatakse 2-3 aasta pärast.
Kuidas ületada lõhe nende kahe seiga vahel?
Kui tahad osta F-35 hävitajaid, pead vabanema 70. aastate F-4st.
Samuti osast lendajaist, kes on koolitatud nende tegevuseks.
Siis pole vajadust kordusväljaõpeteks.
Aga mis siis, kui sõda üllatab keset seda protsessi,
kui oled vabanemas eelmisest süsteemist,
enne kui oled hankinud uue süsteemi, personali, doktriini ja väljaõppe.
See on väga tähtis.
Väga tihti on Iisraeli valitsus ja peastaap
hoidunud vastamast provokatsioonidele,
kuna on tahtnud sõda edasi lükata, mitte üksnes edasilükkamise pärast,
vaid ka seetõttu,
et Iisraelile oleks kasulikum, kui see sõda peetaks tulevikus.
See meenutab kõnekäändu "parem varblane peos kui tuvi katusel."
Kol Eisin, kas Iisrael on valmis
avalikuks diplomaatiaks konflikti ajal?
Konfliktide ajal esineb vahel halbu raporteid.
Liigub palju eksitavat infot.
Nagu Hiram Johnson 1918. a ütles,
et sõja esimene ohver on tõde.
Kuidas saaksime võimendada tõde
või õigustada Iisraeli narratiivi võrreldes vaenlaste omaga?
Kurb pool on siin see, et küsisin tõe kohta nüüd
ja mitte sõja ajal. Libauudised on osa meie tandrist.
Avalik diplomaatia eksisteerib pidevalt,
mitte ainult sõja ajal.
Olen kriitiline Iisraeli tegevuse suhtes selles valdkonnas.
Me ei keskendu minu meelest piisavalt inimestele, indiviididele
ja räägime julgeolekust suures mastaabis.
Nii kaotame publiku, keda tahame veenda.
Laulame kiitust endale,
kui peaksime püüdma jõuda teiste sihtgruppideni,
keda huvitab ehk meie sõnum,
mille keskmes peaks olema tõde.
Võtan teemaks raamistiku.
Sõda on alati inetu. See on alati karm.
Kui rääkisite õigustatud sõjast,
siis ei muuda see asju vähem inetuks või karmiks.
Avalik diplomaatia peab nende asjadega tegelema.
Iisrael peab olema selles pidevalt hea, et seda sõja ajal alal hoida
ja seda ei tohiks sõja ajal muuta. - Parim ettekääne on:
"Kõik algas sellest, kui vastasid minu rünnakule."
Tõepoolest. Kol Ben-Shalom,
asi on mh tõe vahendamisest välismaale, aga ka tagalale,
mis sõja ajal rünnaku alla satub.
Nägime hiljuti murettekitavaid raporteid kodurinde kohta.
Tagalaväed pole valmis rahastuse defitsiidi tõttu,
mida pole õigel ajal eraldatud,
vähemalt põhjasektori osas, nii et see saaks valmis olla.
Kuidas kavatseb Iisrael ette valmistada põhjasektorit nüüd,
kui põhja tagalavägede tugevdamiseks
eraldati suuri summasid?
Kas rahvas on hoiaku poolest tulevikuks valmis?
Sinu viimasele küsimusele vastan üldiselt, et ei.
Sõda tuleb elanikele alati üllatavalt.
Iisraellased on siiski tõestanud,
kuidas sõja ajal kokku hoida.
Oleme ühtsemad ja tugevamad, kui mullu,
kui kõike varjutasid poliitilised lõhed. Sõjas tuleme kokku.
Reservväelased tulevad kohale, oleme üks ja võitleme koos,
nii rindel kui tagalas.
Tagala on hetkel eesliin,
mis puudutab vaenlase koondatavaid võimeid.
Enamik ei mõista meie tulevaste kannatuste ulatust.
Iisraeli tabab suur hulk rakette,
hooned varisevad kokku, tuhanded võivad hukkuda.
See on vaid osa tulevase sõja väljakutsetest.
Oleme rääkinud ja valmistunud siiski kaua aega.
Tagalakaitseväed on siiski suhteliselt uus asi.
Kas meil on neile piisavalt palju varjendeid või varustust? Üldse mitte.
Pärast iga raportit töötatakse ebakohtade kallal,
ja näen, kuidas tehakse palju tööd. Kui põhjarinne on üks suur rindejoon,
toimub näivuses ja plaanides suur muutus.
Siis ei vaadata tagasi, vaid ette.
See saab raske olema.
Aga teisele poolele saab see hävitav olema.
Liibanonlastele tähendab see täielikku hävingut.
Me kannatame, aga lõpuks võidame, nagu alati.
Siit siirdumegi järgmise teema juurde.
Näeme praegu üksikuid rünnakuid
ja täppisrünnakuid strateegiliste objektide pihta.
Need valmistavad ette tulevast, suuremat operatsiooni.
Täieulatusliku sõja ajal kasutatav tulejõud on hävitav.
Meie regioon pole kaua midagi sellist kogenud.
Kas oleme valmis selle tagajärgi üle elama?
Kas oleme sellises positsioonis, et suudame seda üle elada?
Üks poeet küsis kord:
Mis siis, kui nad korraldavad sõja ja keegi ei tule kohale?
Esmalt peaks küsima, mis on see narratiiv,
mida tahad pakkuda oma rahvale
ja ülejäänud maailmale
päev pärast sõda.
Kas kõik oli asjatu? Miks kasutati nii palju lõhkeainet?
Miks nii paljud surid ja said haavata, miks jäid nii paljud koduta?
Ja midagi pole muutunud.
Seetõttu püüad parandada oma strateegiat nii,
et ei sina ega su vaenlane pea sõda paremaks alternatiiviks.
Kui ütled vaenlasele, et sõda on mõttetu,
ja et sõda ei tule neile kasuks isegi mitte nende tingimustel,
sest nende juhtkond hävitatakse.
Nad satuvad tule alla. Ja iga kord kui kuuleme atentaadist,
nagu Qassem Suleimani või Mohsen Fakhrizadeh' tapmisest,
või Saddam Husseinist, ükskõik kes või kuidas, või Osama bin Laden,
maailma hassan nasrallah'd ja jahya sinwarid mõistavad,
et kui Iisrael ei taha
mõne kuu või aasta pärast konflikti korrata,
võidakse nad tappa.
Saateaeg on lõppemas, nii et veel kord sõna külalistele.
Kol Eisin, alustame teist.
Millised on lähituleviku väljavaated?
Kas näeme tihenemas konfliktile viitavat retoorikat?
Iraanist juba lähtub see retoorika.
Asi on selles, kuidas reageerib Iisrael ja siin on kaks poolt.
Kuidas sekkub Hezbollah
ja kuidas mõjutavad seda Liibanoni siseprobleemid,
milles on oma osa ka Hezbollah'l.
Retoorika on kasvanud ja see võib tahtmatu konfliktini viia.
Kol Ben-Shalom? - Iraanlased kalkuleerivad targalt.
Nad teavad meist paremini, kuidas pikas perspektiivis kalkuleerida.
Oleme sõjas nendega. Kui nad jätavad reageerimata
meie väidetavatele tegudele, ei tähenda see midagi.
Ootame kõik veel Joe Biden tulevasi samme.
Valearvestus võib homme sõda tähendada,
aga kui lähtuda pikast perspektiivist, siis oleme juba sõjas.
Üks populaarne sari Netflixis räägib malest.
Iisrael on olnud viimasel ajal simultaanpartiis Iraani vastu.
Iisrael mängib üheaegselt nii Trumpi kui Bideni valitsuste
ja mitmete Iraani võimukeskustega.
Ülemjuhi, Revolutsioonikaardi, Rouhani ja oma rahvaga.
Kui iraanlastele jääb mulje, et Iisrael tahab sõda,
keelduvad nad seda andmast. Iraan väidab, et on targem.
Parem sõjaks valmistuda kui sõdida.
Iisraeli poliitika agressiivsed väljavaated
võivad sõja ära hoida.
Miri mainitud kitsendusega, et see võib vahel kontrolli alt väljuda.
Oleme rääkinud palju Iraanist ja selle ohust.
Regioonis toimub muudki, näiteks Vahemere idaosa olukord.
Kas see võib eskaleeruda?
Mingit vaenutegevust võib esineda,
aga õige sõda puhkeb vaid Iraani ja selle käepikendustega.
Kas käepikendused joonduvad Iraaniga?
Hezbollah ja Hamas pole hetkel parimas seisus
nagu pole ka ükski teine regiooni rühmitus.
Lõpuks ajavad nad kõik esmalt oma huve.
Hezbollah on Liibanoni rühmitus ja Hamas ajab palestiinlaste asja.
Nad ei tea, kas Iraan sõja üle elab. Seepärast hoolitsevad nad enda eest.
Samal ajal on laual JCPOA, Iraani tuumaleping,
mida tahetakse ümber teha.
Iraani parlament teatas, et kohustab Iraani valitsust
tõstma uraani rikastamist tuumarelva tasemele.
See on siiski tänaseks kõik.
Aitäh, kol Eisin, kol Ben Shalom ja Amir Oren.
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri