Tere tulemast saatesse!
Kaks kuud enne USA oletatava uue presidendi Joe Bideni ametivannet
ootab käsilolev üleminekuperiood luba "lendu tõusta".
Biden vaeb oma kabineti koosseisu ja esindajaid Valgesse Majja
ning Trumpi valitsus ei soovi jagada infot, ruume ja teenuseid,
vaid algatab kohtuvaidlusi ning süüdistab valimispettustes.
Samal ajal, kui Lähis-Ida valmistub võimuvahetuseks USAs,
on Iisrael suure väljakutse ees,
kui püüab kindlustada edaspidiseks riigile USA kaheparteisüsteemi tuge,
mida juudiriik on nautinud aastaid.
Tänases vestlusringis
on Robert Silverman, Shalemi Kolledži lektor
ja USA Välisteenistuste Ühenduse endine juht,
ning suursaadik Yoram Ettinger,
Lähis-Ida ja USA-Iisraeli suhete ekspert.
Minuga stuudios on TV7 analüütik Amir Oren.
Hr Oren, alustame küsimusest,
mis on seotud Trumpi valitsuse süüdistustega valimistulemuste osas.
Kõik oletavad, et häälte arvu põhjal
osutus valituks Joe Biden.
Sama viitab ka info USA valijameeste kogu suhtes.
Kõik vaidlused tuleb siiski tähtajaks lahendada.
USA põhiseaduse 5. paragrahvi alusel
tuleb valimisvaidlused lahendada 8. detsembriks.
Miks kuulutas rahvusvaheline üldsus
Joe Bideni nii kiiresti USA järgmiseks presidendiks?
Kui muutuda tehniliseks, peaksime ootama,
kuni jaanuaris koguneb hääletama valijameeste kogu.
On ka ebalojaalseid valijamehi
ning draama võib jätkuda,
kuni asi läheb lõpuks otsustamiseks Ülemkohtusse.
See on antud olukorras
nii-öelda rahvusvahelise üldsuse tagavaranimetus Joe Bidenile.
Rahvusvaheline üldsus
ei salli vaakumit ja ebakindlust.
Telefirmadel on maine kuulutada võitja välja
mitmetes osariikides.
Asi pole vaid ühtedes valimistes, vaid rohkem kui 50 valimises,
ning kolmes väljaspool osariike asuvas valijamehes.
On üldteada, et sellest, mida telefirmad ütlevad,
saab lõpuks põhitõde.
Aga räägime korraks ajaloost.
Vaatasin üle kõik viimaste kümnendite valimised.
Alles siis, kui ametisolnud president
või vastaskandidaat möönis vastasele kaotust,
saatis rahvusvaheline üldsus
Washingtoni oma õnnitlusteated.
Sellele, kes pidi uueks presidendiks saama.
Antud olukorras, mis on ilmselt enneolematu,
pole seda juhtunud.
Trumpi valitsus ajab kohtunõudeid,
toetudes 8. detsembrile, mis põhineb põhiseadusel.
Saame varsti teada.
8. detsember jõuab varsti kätte.
Asi on siiski stiilis, mitte sisus.
Praktilisest seisukohast on raske näha,
kuigi teatud riikides on olnud presidente,
kes on tõusnud valimispäeva kaotajast häältelugemise lõpuks võitjaks,
on raske näha, kuidas kaotaks Biden 36 valijamehe hääled.
Need on tal juba olemas lisaks 270 valijamehe häälele.
Või 37 valijameest 269st.
Seis jääks sel juhul Donald Trumpiga viiki.
Põhimõtteliselt eksisteerib väike võimalus,
et tulemus muutub.
Kui tahame analüüsida, mis järgmistel aastatel ees ootab,
selle asemel, et keskenduda president Trumpi võimalustele
veel üheks perioodiks ametisse jääda, mis oleks väga igav vestlus,
siis ehk üritaksime analüüsida, mida president Biden teeks.
Nii teemegi. Hr Silverman, küsin teilt
mõningaid seisukohti seoses Trumpi valitsusega
ja üsna tõenäolise Bideni valitsuse saabumisega.
2016. a allkirjastasid
50 kõrget vabariiklasest riikliku julgeoleku nõunikku kirja,
mille järgi toonane tulevane president Donald Trump
oleks kõigi aegade vastutustundetum president USA ajaloos;
et tal puuduvad vajalikud iseloomuomadused ja kogemus,
ning ta seaks ohtu USA julgeolekuhuvid.
Nii tõdesid toona mõned vabariiklased.
Üks allakirjutanuist oli Trumpi ajal USA Süüria erivolinik,
ehk James Jeffrey, keda tunned isiklikult.
Teda on sel teemal mitmes meediaväljaandes küsitletud.
Ta võttis oma seisukoha Trumpi suhtes tagasi.
Kuigi ta oli juba ametist lahkunud ja võis vabalt arvamust avaldada.
Ta muutis meelt selle alusel, kuidas Trumpi valitsus oli töötanud
valdkonnas, mida kõik võisid jälgida.
Ta esitas ka oma analüüsi tuleviku suhtes,
ja jäi ootama tulevasi Lähis-Ida puudutavaid arenguid.
Kas võime oodata järjepidevust
Trumpi ja Bideni valitsuste vahetudes, hoolimata mõlema retoorikast?
Hea küsimus. Ma loodan seda.
USA riiklikud huvid Lähis-Idas
jäävad endiseks,
hoolimata valitsuste vahetumisest.
Järjepidevust on vaja. Minu endine ülemus Jim Jeffrey
oli valitsuses, kui allkirjastas ühe "Mitte kunagi Trump" kirjadest.
Tema töö hõlmab liitlaste veenmist järjepidevuses.
Ta polnud ainus,
kes 2016. a valimistel president Trumpi vastu oli
ja hiljem kõrge ametikoha sai.
Ka vabariiklane Elliott Abrams kritiseeris Trumpi
2016. a valimiskampaania ajal ja on nüüd "Iraani tsaar".
See on väga tähtis töö valitsuses (Iraani asjade erivolinik).
Loodan, et järjepidevust leiab, kuid mulle teeb muret paar asja.
Lähis-Ida on üks neist vähestest aladest,
kus Joe Bideni valitsus pärib suhteliselt hea seisu,
kus nelja aasta jooksul on arenguid toimunud.
Näeme seal innustavat uut liitu
Iisraeli ja Pärsia lahe maade vahel,
mida kulisside taga toetab Saudi Araabia.
See kõik on pöördeline
ja Trumpi rahuplaani teene, nagu pooled tunnistavad.
Bideni valitsus pärib selle ja minu küsimus on,
kas ta suudab seda säilitada.
Olen mures kolmel põhjusel -
Üks on eelmise valitsuse töö ja suuna alatähtsustamine.
See on olnud kahetsusväärne traditsioon
USA kaheparteisüsteemis ja nüüd on Bideni valitsuse kord.
On oht kuulda teadaannet,
et eelmine valitsus ei teadnud, mida tegi
ja kõike alustatakse otsast.
Nägime seda 1992. a G. Bush sr ja B. Clintoni valitsuse puhul.
Madriidi mitmetasemelisel rahuprotsessil lasti jätkuda,
kuid seda ei peetud tähtsaks. Selle asemel edenes Oslo rahutee.
Osloga alustati uut protsessi, kus oli oma dünaamika.
Näeme selle kohta rohkelt näiteid.
Kui seda nimetatakse Trumpi rahuplaaniks,
pole sel erilist rõhku Bideni valitsuses.
Teiseks teeb mulle muret Iraan.
Lähis-Idas tehtud USA-meelne liit toetub tugevale Iraani-poliitikale.
Nüüd püüab Bideni valitsus Iraaniga läbikäimist taastada.
See edastab murettekitava sõnumi Iisraelile ja araabia liitlastele.
Sellises õhustikus on raske seda koalitsiooni laiendada.
Kolmandaks, Bideni valitsus on teatanud,
et tahab revideerida suhted Saudi Araabiaga.
Nad pole Saudi Araabiaga rahul.
Bidenil on Saudi Araabiaga traditsiooniliselt rasked suhted olnud.
Meeldib või mitte,
Saudi Araabia on selle liidu taustal olev araablaste jõujaam.
Nad hoiavad seda alal.
Katsed rünnata saude ja revideerida USA suhteid
poleks praegu mõistlikud. Loodetavasti nad ei tee seda.
Saame Bideni leeris näha mitmeid Obama valitsuse tegijaid.
Üks kõlanud nimedest on Dan Shapiro,
kes oli 7 aastat USA suursaadik Iisraelis.
Ta oli Bideni kampaania ajal selle valitsuse võtmenõunik.
Võime oodata, et näeme teda valitsuses,
nagu teisigi kogenud nimesid.
Suursaadik Ettinger, tahaksin kuulda ka teie analüüsi.
Iisrael näib võitlevat pressiteadete sõnastustega,
mis puudutab kumbagi USA presidendikandidaati
ja Joe Bideni oletatavat võitu.
Naastes 2016. aastasse ja 9. novembrisse,
kui Hillary Clinton möönis kaotust president Trumpile,
oli Iisraeli peaminister Netanyahu üks esimesi õnnitlejaid.
Ta ütles: "Presidendiks valitud Trump, mu sõber,
palju õnne USA presidendiks saamise puhul. Oled suur Iisraeli sõber.
Oled aastate vältel väljendanud järjepidevalt oma toetust Iisraelile.
Hindan seda sügavalt." Seejärel kirjeldas ta kahe riigi tugevat liitu.
Nüüd, aastaid hiljem,
on olukord lahtine kuni 8. detsembrini.
Netanyahu tegi siiski avalduse
päev pärast valimiste lõppemist,
kus ta õnnitles Joe Bidenit ja Kamala Harrist.
Ta jättis siiski tähelepanuta selle, et Biden on valitud president.
Ta ei rõhutanud tema võitu võiduna.
Ta püüdis osutada vundamendile, millel rajaneb liit maade vahel
ja et Joe Biden on olnud aastaid Iisraeli vankumatu toetaja,
kogu tema 46-aastase avaliku teenistuse vältel.
Kas Iisraeli valitsuse paremtiival tekib siin väljakutseid?
Mitte tingimata demokraatide kandidaadi aktsepteerimisel,
vaid pigem vabariiklaste kandidaadi kaotuse teemal?
Ta on olnud jõuline Iisraeli toetaja praktilisel tasandil,
kes on viimastel aastatel Iisraeli heaks palju teinud.
Siin pole asi ei Trumpis ega Bidenis.
See on seotud vastuoluga
Obama-Bideni valitsuse
ja Trumpi valitsuse maailmapiltide vahel.
See on seotud ka kosmopoliitilise maailmapildiga.
See alistab USA ühepoolse riikliku julgeoleku alase tegevuse
mitmepoolsele konsensusele
või mõjule, nagu juhtus 2015. a tuumalepingus Iraaniga.
Bideni nägemus maailmast,
ja veel enam,
kõigi riiklikule julgeolekule vähegi tähtsate isikute
nagu julgeolekunõuniku, välisministri ja Iisraeli suursaadiku nägemused
on olulised. Rõhuasetus on kosmopoliitilisel,
USA ühepoolse riikliku julgeoleku tegevuse nägemuse asemel.
Maailmapilt peab mõjutama ka eelarvet.
8-aastane Obama-Bideni valitsus
vähendas järk-järgult märgatavalt USA kaitseeelarvet.
Trumpi 4-aastasel ametiajal suurendati seda oluliselt.
See andis hea taganttuule USA heidutusvõimele,
mis omakorda kinnitas
USA liitlasi Lähis-Idas ja mujal.
Seejärel on Iraani juhtum.
Kas seda emmatakse, nagu tegi Obama-Bideni valitsus,
nagu soovitavad kõik, kes kandideerivad Bideni valitsuses
julgeoleku-, kaitse- ja välispoliitika tippkohtadele
või jätkatakse Iraani survestamist sõjaliselt või majanduslikult.
Naasmine Obama-Bideni valitsuse hoiakute juurde Iraani suhtes
oleks suur tagasilöök
kõigile USA-meelsetele ja mõõdukatele araabiamaadele -
Egiptusest Jordaaniani, eriti Saudi Araabiale ja AÜE-le,
Bahreinile, Omaanile ja isegi Kuveidile.
Selle asemel tervitaksid seda innukalt Iraani ajatollad,
Moslemivennaskond ja kõik USA-vastased jõud Lähis-Idas.
Maailmapilt peab olema seotud ka islamiterrorismiga:
kas islamiterrorismi alahinnatakse,
mis oli tüüpiline Obama-Bideni valitsusele,
kes kirjeldas seda kui töökohavägivalda.
Sellel on otsene mõju siseriiklikule julgeolekule.
Või võetakse islamiterrorismi sellisena nagu see on, realistlikult,
suurima ohuna USA siseriiklikule julgeolekule.
Ja mis puudutab rahuprotsessi,
kas mõistetakse või mitte, et Lähis-Ida tegelikkus
eeldab dokumente,
et palestiinlaste küsimusest distantseerumine
laiendab Iisraeli-araabia töö raamistikku,
igapäevast rahuprotsessi Iisraeli ja Egiptuse vahel,
ning Jordaania, AÜE, Bahreini ja Sudaaniga.
Või naastakse lihtsuse juurde
ja ebarealistliku maailmapildi juurde,
mis peab palestiinlaste teemat tuumküsimuseks nii,
et sellel on vetoõigus ja jõud, mis on rahuprotsessist kõrgemal.
Viimaseks, kuid mitte vähem tähtsaks on Iisraeli-nägemus.
Kas Valge Maja suund signaliseerib,
et Iisrael pole pelgalt välisabi objekt,
vaid väga unikaalne liitlane ja USA jõu mitmekordistaja.
Või kasutatakse välisabi vahendina,
millega Iisraelilt uusi järeleandmisi välja pressida.
Tõepoolest. Hr Oren, meie mõlemad vestluskaaslased
tõstatasid ühise tegevusplaani ehk JCPOA teema,
mis on 2015. a Iraani tuumalepingu teine nimetus.
Ja heal põhjusel. Kamala Harrise ja Mike Pence'i debati ajal
tõstatas Harris fakti,
millega ta mõistis hukka Trumpi suhted Hiina ja Venemaaga,
selle, et tal on nendega lähedased suhted.
Ta toonitas vajadust naasta JCPOA juurde,
mille suurimad pooled on Venemaa ja Hiina.
Asume teema tuuma kallale.
Esimese debati ajal Trumpi ja Bideni vahel
astus ette USA riikliku luure juht Ratcliffe ja ütles:
"Meil on infot, et Iraan on saanud oma valdusse valimisregistrid,
nagu ka Venemaa. Välisfaktor võib kasutada seda teavet
valeinfo levitamiseks registreeritud valijatele."
Ta lisas: "Oleme näinud, kuidas Iraan saadab võltsitud e-maile,
millega hirmutatakse valijaid, õhutatakse rahutusi
ja kahjustatakse president Trumpi."
Need räägivad pigem Trumpi kui Bideni kasuks.
1. oktoobril teatas kõigist platvormidest just Twitter,
et FBI saadud luureandmete põhjal
eemaldati ca 130 kontot, mis näisid olevat Iraani päritolu.
Nendega püüti häirida avalikku arvamust esimese debati ajal.
Valimispäeval, ehk 3. novembril
käis Iraani välisminister Zarif Kuubas ja Venetsueelas.
Need on kaks USA tulist rivaali.
Pärast Joe Bideni oletatavat võitu
ütlesid ajatolla ja tema nõunikud korduvalt
riiklikus meedias, et neil pole vahet,
kes võidab, kuna USA on igal juhul nende vaenlane.
Hoolimata Bideni võidust.
Minu küsimus on seotud selle viimase tõdemusega.
Kas võime oodata Bidenilt Iraani suhtes teistsugust poliitikat?
Iraanlased on veendunud, et nende kulisside tagune toetus
Bideni ringkondadele
tuleb neile tagasi "messiaanliku teenena" ja päästab nad,
korvates kogu Trumpi valitsuse tehtud kahju.
Kas võime oodata järjepidevust?
Sinu küsimusega on seotud mitu seika.
Iraanlaste abi, kui see eksisteeris, oli marginaalne.
Sel polnud mõju.
Siseriiklik luureteenistus ütles,
et valimised olid julgestatuimad kui iial varem.
Neid on torkinud ükski välisfaktor.
Nad garanteerisid seda.
Küsimus järjepidevuse kohta kõlas saates ka varem.
Kui president Trump ametisse astus, uhkustas ta, et tegi Iraani suunal
180-kraadilise pöörde järjepidevuse asemel.
Ta tegi seda, kuna tõotas täita oma valimislubadused
ja ka valimistõotuste sisu tõttu.
Kandidaat Biden aga,
juba enne kui temast sai demokraatide presidendikandidaat,
lubas väga autoriteetse ajakirja Foreign Affairs artiklis,
et naaseb läbirääkimistele JCPOA versiooni 2.0 suhtes.
Ta püüaks jõuda uue lepinguni, ilma esimest kopeerimata.
See on tema suund ja tal on mandaat selle täitmiseks.
See oli ka Trumpi valitsuse kavatsus.
Nii vähemalt Trump enne valimisi väitis.
Jah. Aga kuna JCPOA oli Obama saavutus,
või ebaõnnestumine, nagu Trump väljendas,
oli ta lepingu juurde naasmise vastu ja Biden selle poolt.
Iisraeli peaminister Netanyahu on olnud ametis nüüd 14 aastat.
Esimesed kümme neist, nii 1990. aastail kui hiljem,
pidi ta kahjuks töötama demokraadist presidendiga.
Esmalt Clintoni ja seejärel Obamaga.
Vabariiklasest spiiker Newt Gingrich
oli talle muidugi liitlaseks.
Bill ja Hillary Clintonile see toona ei meeldinud.
Nüüd peab ta taas rahulduma demokraadist presidendiga.
Kui Netanyahu andis sümboolselt enda ja oma Likudi partei hääle
vabariiklaste parteile,
räägib see siseriiklikust alatoonist selle probleemi juures.
Kui Netanyahu läks 2015. a Kongressi,
et töötada ametisoleva USA presidendi vastu,
võttis ta riski, mis võis tuua edu lühemas perspektiivis,
kuid nüüd naksab see teda kannast.
Hr Silverman, palun teilt lühidat vastust sellele.
Kas võime oodata Iisraeli ja USA suhete paranemist lähiajal?
Või on oodata Obama valitsuse kordust?
Ta püüdis siiski tagada Iisraeli riiklikke julgeolekuhuve.
Poliitilisel tasandil teda Iisraeli huvid ei huvitanud.
Hea küsimus.
Ütleksin, et siin peituvad head uudised.
Iisrael on Lähis-Idas unikaalne riik.
Tal on USA kaheparteisüsteemi tugi.
On tugevaid Iisraelile pühendunud demokraate.
Joe Biden näeb end ilmselt selle grupi juhina.
Võrdleksin seda Saudi Araabiaga,
kel pole Bideni seltskonnaga
mingeid häid suhteid.
Nii et mingis mõttes võiks Bideni valitsus olla regioonis mõjuvõimsam,
sest neil on sidemed mõlema USA parteiga.
Türgi on teine näide.
Viimane maailma riigijuht, kes Bidenit õnnitles,
oli minu meelest Türgi president Erdogan.
Erdoganil on Trumpiga head suhted.
Tal polnud eriti häid suhteid asepresident Bideniga.
Peame kahjuks teema juurde naasma,
sest saateaeg on otsas.
Tahaksin kuulda ka suursaadik Ettingeri kommentaari,
kuid kahjuks on aeg läbi. Kutsun teid saatesse tagasi,
et võiksime teemat jätkata. Aitäh osalemast!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri