Tervetuloa Jerusalem studioon!
Israel syntyi taisteluiden kautta -
ja on aina pelännyt olemassaolonsa puolesta.
73-vuotias Israel puolustautuu yhä diplomatian keinoin.
Ammattilaisten ohjailema ulkopolitiikka on hyvä asia, -
mutta maan turvallisuuden takaaminen on välttämätöntä.
Armeijan virkamiehiä pidetään Jerusa- lemissa suurlähettiläitä tärkeämpinä.
Israelin pitää tarkkaan tasapainoilla suhteitaan ystäväänsä Yhdysvaltoihin,
ja etäisempiin Eurooppaan, Venäjään ja Kiinaan, joiden politiikka -
Iranin ja palestiinalaishallinnon suhteen on kaukana Israelista.
Mikä on Israelin diplomaattinen asema ja mitä haasteita se kohtaa?
Aiheesta keskustelee reservin eversti Miri Eisen, -
IDC Herzliyan diplomatian ja Israelin turvallisuus- ja tiedusteluasiantuntija.
Tervetuloa! - Kiitos!
Mukana on myös Keski-Israelista suurlähettiläs Danny Ayalon, -
entinen Israelin varaulkoministeri ja Yhdysvaltain suurlähettiläs.
Ilo olla täällä!
Kanssani studiossa on analyytikkomme herra Amir Oren.
Kertokaa Israelin diplomaattisesta asemasta.
Miten Israel pystyy takaamaan turvallisuutensa -
sekä toisaalta vahvistamaan diplomaattisia suhteitaan maailmalla?
Tämän päivän kokoonpanomme kuvaa täydellisesti johdantoasi.
Mukana ovat korkea-arvoiset armeijan ja ulkopolitiikan edustajat.
Molemmat ovat jääneet eläkkeelle; -
toinen ulkoministeriöstä ja politiikasta, -
tosin politiikkaan voi aina palata.
Kierrätettynä. - Aivan.
Israelin puolustustarpeet ovat aina tärkeämpiä -
kuin diplomaattiset keinot, -
jotka auttavat päätöksentekijöitä ja sotilaita.
Lähialueen ja suurvaltojen suhteen -
Israelin tulee ensin tarkastella mahdollisia uhkakuvia.
Uhkia voivat olla Iran, Hizbollah, Hamas -
ja ehkä palestiinalaishallinnon mureneminen.
Mitä keinoja Israelin tulisi käyttää näiden haasteiden kohtaamiseksi?
Ei ole sattumaa, että monet Israelin pääministerit -
ovat myös olleet puolustusministereitä.
Ben Gurion, Begin, Rabin, Barak ja Netanjahu.
Vain Sharett ja Shamir kantoivat ulkoministerin salkkua lyhyen aikaa.
Siksi ulkoministeriötä joskus vähätellään.
Diplomatiaa käydään pääministerin tasolla.
Sekä Danny Ayalon että Miri Eisen -
ovat nähneet, miten ylimmällä johtotasolla toimitaan.
Puolustusministeri, armeijan komen- taja, sotilastiedustelun päällikkö -
sekä muut korkea-arvoiset virkamiehet harjoittavat diplomatiaa.
Diplomaatit tulevat vasta tämän jälkeen.
Muistetaan, että myös pääministeri Netanjahu toimi ulkoministerinä -
pidempiäkin aikoja aiemmilla kausillaan.
Seuraava kysymys on osoitettu suurlähettiläs Ayalonille.
Herra Orenin kommentit pitävät kyllä paikkaansa.
Kuitenkin, kun puhutaan viime aikaisista suhteiden normalisoimisesta
Israelin ja Arabiemiraattien sekä Bahrainin välillä, -
osapuolet puhuvat taloushyödyistä, vauraudesta ja kehityksestä -
sekä muista yhteisistä eduista, -
joita nämä historialliset sopimukset tuovat mukanaan.
Viime viikolla järjestettiin liike-elämän tapahtuma Abu Dhabissa.
Yhdysvaltain valtionvarainministeri Steven Mnuchin oli ainoa, -
joka otti esille turvallisuusnäkökulman.
Hän sanoi tämän vahvistavan yhteistyötä -
Iranin ja ajatolla-hallinnon pahaenteis- ten strategioiden vastaisissa toimissa.
Israel, Arabiemiraatit tai Bahrain -
eivät korosta tätä.
Miksi näin on?
Miten suurta osaa turvallisuuskysymys näyttelee -
kohentuneissa diplomaattisissa suhteissa?
Täällä Lähi-idässä pätevät viidakon säännöt.
Ei anneta toista mahdollisuutta.
Heikot eivät voi selviytyä.
Tietysti Israelin turvallisuuskysymyksellä -
ja sitä myötä maan puolustuksella on aina ollut etulyöntiasema -
maan hallituksen sisäisissä kamppailuissa.
Kuten Amir mainitsi, ensimmäinen pääministerimme Ben-Gurion -
oli myös puolustusministeri. Sharett oli tuolloin ulkoministeri.
He eivät tulleet hyvin toimeen.
Sama dynamiikka kuvaa näitä suhteita tähän päivään asti.
Puolustus on aina ollut ulkoministeriötä tärkeämpi.
Voisin tiivistää tämän yhteen Ben-Gurionin lausahdukseen.
Amir ehkä muistaa oliko se v. 1956 vai sitä ennen.
Hän sanoi, että koko YK eli koko kansainvälinen yhteisö -
ei ole minkään arvoinen.
Eli takaamme valtiomme vain voimankäytön avulla.
Israel on kuitenkin aina ollut riippuvainen diplomaattisesta tuesta.
Jos mennään taaksepäin vuodesta 1948 lähtien, -
Israel on aina tarvinnut suurvallan tuen.
Oli se sitten Neuvostoliitto vuonna 1948 tai Ranska.
Vuodesta 1967 lähtien se on ollut Yhdysvallat.
Miksi näin?
Israel tarvitsee rinnalleen valtion, jolla on veto-oikeus YK:ssa.
YK:n yleiskokouksessa -
tehdään satoja Israelin vastaisia päätöslauselmia.
Niillä ei kuitenkaan ole mitään laillista tai poliittista merkitystä.
Turvallisuusneuvostossa äänet ovat kuitenkin ratkaisevia.
Turvallisuusneuvosto voi asettaa pakotteita, -
lähettää rauhanturvajoukkoja, -
sekä jopa miehitysjoukkoja maihin.
Viime aikojen esimerkkejä ovat Afganistan ja Irak.
Tässä korostuu suurlähettiläiden merkitys.
En puhu nyt henkilökohtaisesti. Everstit ovat erittäin tärkeitä.
Amir muistaa varmasti I MS:n aikaisen Ranskan pääministerin, -
joka sanoi, ettei sotia voi jättää vain armeijan päälliköiden vastuulle.
Israelilaiset everstit ovat kuitenkin erilaisia.
He ovat erittäin viisaita ja omistautuneita.
Heidän sanansa on paljon painavampaa -
kuin suurlähettiläiden.
Lukuunottamatta Yhdysvaltain lähettilästä.
Hän vastaa Yhdysvaltain veto-oikeudesta ja äänistä -
sekä Yhdysvaltain ja Israelin välisistä suhteista.
Monet maat ovat viime aikoina -
normalisoineet suhteitaan Israelin kanssa -
sitten vuoden 1991 ensimmäisen Persianlahden sodan -
ja 1993 palestiinalaisten kanssa tehdyn Oslon sopimuksen.
Nyt ovat vuorossa Persianlahden valtiot.
Tämä on erittäin tärkeää kahdenvälisten suhteiden kannalta.
Sillä ei kuitenkaan ole merkitystä Israelin asemaan maailmalla.
Monet maat haluavat tehdä yhteistyötä Israelin kanssa, -
ja ne hyötyvät siitä strategian, tiedus- telun ja teknologian näkökulmasta.
YK:n kansainvälisen yhteisön -
tai edes Euroopan tukeen ei voi luottaa.
Kuitenkin kuten mainitsin aiemmin, -
Israelin diplomatian todellinen ankkuri on Yhdysvallat.
Washingtonissa ollessani sanoin aina, että jos pitäisi valita, -
olisiko Israelilla enemmistö YK:n New Yorkin päämajassa -
vai Washingtonin kongressissa, -
minua ei haittaisi jättää YK:ta, kunhan saisin Washingtonin suosion.
Tämä pätee edelleen -
näin kaksi viikkoa ennen Yhdysvaltain presidentinvaaleja.
Toivon tilanteen säilyvän ennallaan riippumatta siitä, kenet valitaan.
Eversti Eisen, vaikken vähättele ulkopolitiikan -
tai vahvan armeijan merkitystä, -
näen vahvan armeijan ja voiman- käytön yhtenä diplomatian keinoista.
Ymmärtääkseni jos diplomaattien väli- set keskustelut keskeytyvät yhtäkkiä, -
aseet voivat alkaa heilua.
Ovatko Israelin diplomaattiset ja sotilaalliset rintamat -
samalla viivalla -
vai ovatko ne epätasa-arvoisessa asemassa keskenään?
On mielenkiintoinen kysymys -
yrittää ymmärtää, miten näitä alueita tulisi priorisoida.
Amir, Danny ja sinä kerroitte jo -
Israelin 73-vuotisesta diplomatiasta.
Kuitenkin Israelissa kysymys ei niinkään ole puolustusvoimista.
Israelin politiikkaa määrittää enimmäkseen -
turvallisuuskysymyksen näkökulma.
Tämä näkökulma vaikuttaa sotilastoimintaan ja diplomatiaan.
Danny kuvaili juuri Israelin ja Yhdysvaltojen erityistä suhdetta, -
jota haluamme vaalia molemmin puolin.
Sillä on suuri merkitys ja etu Israelin turvallisuuden kannalta.
En usko tämän muuttuneen 73-vuotisen historiamme aikana.
Israelin hallitukselle ja pääministeril- le turvallisuus on ensiarvoisen tärkeä.
Diplomatiaa käytetään turvallisuuden takaamisen keinona.
Diplomatia ei tarkoita vain kaikkea, mihin termillä yleensä viitataan.
Lisään vielä yhden näkökulman.
Israel on omituinen valtio.
Ensimmäisten 30 vuoden aikana Isra- elista ei voinut matkustaa rajojen yli.
Katsojillemme tämä on itsestäänselvyys.
Ei nyt korona-aikana, mutta nor- maalisti rajoja voi ylittää vapaasti -
Euroopasta, Pohjois- ja Etelä-Amerikasta ja Aasiasta.
Ensimmäiseen 30 vuoteen tämä ei ollut mahdollista Israelista.
Sitten rajat avattiin Egyptiin.
Israelista ei voi ajaa autolla Libanoniin tai Syyriaan.
Tämä vaikuttaa diplomatiaamme.
Tarkastelemme asioita turvallisuuden näkökulmasta.
Diplomatiassa on käytössä uusi termi 'sotilaallinen diplomatia'.
Muiden tavoin myös Israelin puolus- tusvoimat harjoittaa diplomatiaa.
Vastaamme maiden puolustusvoimien välisestä diplomatiasta.
Tämä on kansainvälisten suhteiden uusi ulottuvuus, -
joka keskittyy turvallisuuteen.
Olen samaa mieltä muiden panelistien kanssa, -
mutta asiaa täytyy tarkastella turvallisuuden näkökulmasta.
Herra Oren, haluaisin hieman haastaa teitä.
Onko Israel maailman suurvaltojen pelinappula?
Lähettiläs Ayalon ja eversti Eisen totuudenmukaisesti totesivat, -
että Israel on riippuvainen liittolaisestaan Yhdysvalloista -
turvallisuusintressiensä takaamiseksi.
Holokausti on kaiverrettu jokaisen israelilaisen mieleen.
Maan koulutusjärjestelmä ylläpitää tätä muistoa, -
ja luo sitä kautta erilaista maailmankuvaa kuin muilla valtioilla.
Olemmeko Yhdysvaltain ulkopolitiikan pelinappula -
sen Lähi-idän politiikassa esimerkiksi Kiinan tai Venäjän suhteen?
Viisas pelinappula osaa myös hyötyä mahdollisista isännistään.
Aivan kuten Danny Ayalon mainitsi, -
kun Israelin valtio perustettiin, sekä Neuvostoliitto että Yhdysvallat -
eri syistä johtuen kilpailivat siitä, kuka saa auttaa Israelia.
Myös Yhdysvaltain sisäpolitiikka oli tässä mukana.
Presidentinvaalikampanja Trumanin ja Deweyn välillä -
käytiin samana vuonna v. 1948.
Israel on aina tiennyt Lähi-idän olevan toissijainen -
suurvaltojen näkökulmasta Eurooppaan verrattuna.
Aiemmin Lähi-idän merkitys nousi öljyn -
sekä strategisten ilmatatukikohtien takia.
Lisäksi jos Neuvostoliitto olisi hyökännyt Iraniin tai Irakiin -
ja edennyt etelämmäksi, -
länsimaat olisivat tarvinneet arabimaiden apua, -
ja Israel olisi voinut joutua riskialttiiksi.
Israel yritti saada tukea suurvaltojen pääkaupungeissa.
Vuosina 1990-91 Persianlahden sodan aikana, -
Israelia pyydettiin astumaan sivuun -
ja olemaan pysäyttämättä Saddam Husseinin ohjuksia.
Se olisi hajoittanut liittouman.
Israel siis tietää paikkansa, mutta sillä on myös liikkumavaraa.
On totta, että Yhdysvaltojen ja Kiinan kilpailu on tällä hetkellä ongelma.
Israel ei halua suututta Kiinaa tai perua sopimuksia.
Sen täytyy kuitenkin olla erittäin varovainen, -
jotta sen suurin tukija Yhdysvallat ei käännä sille selkäänsä -
ja näpäytä sitä sormille.
Sama kysymys teille, suurlähettiläs Ayalon.
Israel ja muut pienet ja keskisuuret valtiot maailmassa -
etenkin kylmän sodan aikana -
olivat kaikki Neuvostoliiton ja Yhdysvaltojen pelinappuloita.
Kuitenkin kuten Amir jo viittasi, -
Israelilla oli ainutlaatuinen valttikortti, -
joka on Yhdysvaltojen juutalais- yhteisön poliittinen aktiivisuus, -
mistä oli paljon hyötyä.
Kun pystymme osoittamaan, ettemme ainoastaan selviydy alueella, -
vaan myös kukoistamme, -
saamme yhä enemmän vaikutusvaltaa.
Tämä oli Yhdysvaltojen etu.
Vuoden 1967 sodassa -
koko Yhdysvaltain hallinto ymmärsi, että Israel on tullut jäädäkseen.
Ennen sitä -
Yhdysvallat ei vielä ollut Israelin strateginen liittolainen.
Siitä lähtien Yhdysvallat on joidenkin mielestä -
halunnut Israelin olevan heidän ponnahdusalustansa.
1980-luvun alussa kongressissa tehtiin tutkimus.
Silloin kritisoitiin Yhdysvaltojen Israelille myöntämää sotilasavustusta.
Se oli todellisuudessa erittäin vähäistä muihin liittolaisiin verrattuna.
Israel on ainoa valtio, joka ei ole pyytänyt -
Yhdysvaltojen sotilaita taistelemaan puolestaan.
Vuosittain saamme avustusta 3,8 mrd dollaria.
Verrataan Yhdysvaltain liittolaisiin kuten Japanin Okinawan tukikohtaan-
tai etelä-Koreassa oleviin 28 000 sotilaaseen.
Muut liittolaiset saavat paljon enem- män taloudellista ja muuta tukea.
Puhumattakaan Euroopasta, jossa on tukikohtia Stutgardissa -
ja laivastotukikohta Napolissa jne.
Israelille suhde on aina ollut molemminpuolinen.
Yhdysvallat avustaa Israelia, mutta se myös hyötyy paljon -
sotilaallisesta yhteistyöstään Israelin kanssa.
Vuosien aikana Israel on kehittänyt tiedustelukapasiteettiaan -
ja strategista osaamistaan.
Se auttaa Yhdysvaltoja ohjusten torjunnassa, kyberturvallisuudessa -
ja terrorisminvastaisessa toiminnassa.
Puolustusyhteistyö näiden maiden välillä onkin erittäin vahvaa.
En näe meidän enää olevan pelinappuloita.
Lisäksi Yhdysvallat on nyt vetäytymässä lähi-idästä -
öljyn merkityksen vähennyttyä.
Lähi-idän vesireitit ja kanavat ovat kylläkin erittäin tärkeitä.
Siksi en usko Yhdysvaltojen täysin vetäytyvän alueelta.
Heidän suurempi ongelmansa on kuitenkin Kiina.
Israel on silti heille erittäin tärkeä liittolainen Lähi-idässä.
Israelilla on nyt hyvät suhteet Venäjän ja Yhdysvaltojen kanssa, -
ei niinkään Kiinan kanssa.
Israel on nyt parhaimmassa geopoliittisessa asemassa, -
jossa se on koskaan ollut.
Obaman hallinnon aikana allekirjoitettu sopimus -
sitoutti kaikki 3,8 mrd dollarin Israelille myönnetyt avustukset -
sijoitettaviksi Yhdysvaltojen sotilasteollisuuteen.
Tämä tukee amerikkalaisten työllisyyttä -
ja on sijoitus Yhdysvaltojen sotateol- lisuuden tutkimus- ja kehitystyöhön.
Se ei siis ole mikään hyväntahdon lahjoitus.
Eversti Eisen, haluaisin kuulla teidän näkemyksenne tähän.
Pitäisikö Israelin antaa Yhdysvaltojen -
Israelin tärkeimpänä strategisena liittolaisena -
ohjailla sen toimintaa Kiinan tai Venäjän suhteen, -
kuten herra Oren ja lähettiläs Ayalon myös mainitsivat?
Olemme kahden herkän aseman välikädessä.
Yhdysvaltain ulkoministeri Pompeo -
ja Valkoisen Talon entinen turvallisuusneuvonantaja Bolton -
tulivat Israeliin ja pyysivät, ettei kiinalaista infrastruktuuria -
tulisi sallia tuoda Israeliin.
Eikö tämä kysymys ole nyt meidän kaikkien huulilla?
Tulisiko meidän muuttaa liittoutumia?
Minulla on ehkä hieman erilainen näkökulma kuin arvoisilla kollegoillani.
Israel ei ole Yhdysvaltain 51. osavaltio.
Olemme itsenäinen valtio, emme suurvalta.
Olemme kuitenkin alueellinen valta, jolla on vahva puolustusasema.
Meillä on myös vahva talous, viemme Eurooppaan ja Afrikkaan.
Olemme maatalous- ja teknologiavalta.
Nämä ovat tärkeitä tekijöitä myös diplomatian näkökulmasta.
Meidän ei tulisi olla kenenkään pelinappula.
Meidän tulee diplomatian keinoin osata rakentaa liittoumia.
Yhdysvaltojen tai minkään muun valtion ei tule ohjailla meitä.
Kaikki ovat maininneet Kiinan.
Muistutan, että Intia ylittää Kiinan väkiluvussa n. 10 vuoden kuluessa.
Israel on rakentanut vahvoja ja tär- keitä diplomaattisia suhteita Intiaan.
Myymme laitteistoa ja sotilaskalustoa, -
koulutamme ja välitämme asiantuntemusta.
Nämä kuuluvat diplomatiaan.
En halua meidän olevan riippuvaisia vain yhdestä tahosta.
Israel ei ole pelinappula, vaan sen strateginen yhteistyö -
Yhdysvaltojen kanssa on erittäin tärkeä.
Itsenäisenä valtiona Israel voi rakentaa suhteita -
eri valtioiden kanssa.
Emme passivoidu Yhdysvaltojen pyynnöstä.
Eversti Eisen mainitsi vahvat suhteet Intian kanssa.
Se on yksi Israelin sotilaskaluston sekä siviili-ifrastruktuurin -
suurimmista ostajista.
Intian pääministeri Narendra Modin aikana suhteet ovat kukoistaneet.
Ohjelma on loppumassa.
Mihin suuntaan Israelin diplomatia on menossa?
Onko näköpiirissä uusia liittoumia?
Hiljainen olettamus meidän kaikkien puheenvuorojen jälkeen on, -
että Israelin ja palestiinalaisten välinen konflikti tulee jatkumaan.
Israelin tavoite tulisi olla konfliktin ratkaisuun pyrkiminen.
Niin, että alueelle saataisiin rauha -
Israelin ja sen naapurimaiden välille.
Israelin täytyy käyttää sekä soti- laallisia että diplomaattisia keinoja -
tämän saavuttamiseksi.
Niin kauan kuin tilanne pysyy ennallaan, -
Israelin täytyy olla hyvin varovainen toimiessaan eri suurvaltojen välillä.
Aikamme on lopussa. Kiitos suurlähettiläs Ayalon, -
eversti Eisen sekä herra Oren mukanaolostanne!
Kiitos katsojillekin, nähdään ensi kerralla!
Suomennos: Sonja Mattayev