Tere tulemast saatesse!
Vahemere idaosa
peetakse üheks tsivilisatsiooni hälliks.
See on kinkinud maailmale
hellenistliku, rooma, egiptuse, otomani ja juudi-kristliku pärandi.
Kultuuriga kaasnevad ka konfliktid. Vanad vaenutsemised uinuvad,
kuni konkurentsi või ideoloogiaga taas ellu ärkavad.
Selline näib olukord ka tänapäeva Vahemere idaosas,
eelkõige Kreeka ja Türgi vahel. Kas seis eskaleerub või rahuneb?
Gaasirikkast ja seega plahvatusohtlikust regioonist
vestlevad professor Joannis Nomikos Ateenast,
kes juhib Euroopa ja Ameerika Uuringute Instituuti
ning on loonud ja toimetanud Vahemere ja Balkani Luurelehte,
ja hr Jusuf Erim Istanbulist,
Türgi Rahvusvahelise tele- ja raadiofirma TRT World toimetaja.
Stuudios on minuga TV7 analüütik Amir Oren.
Kas räägiksite viimastest arengutest Vahemere idaosas.
Nagu teada, on selle kõigega seotud rohkelt ajalugu ja geograafiat.
Kui vaadata Türgi pindala,
siis see on Kreekast kuus korda suurem.
Aga saartest rääkides,
kui uurida Vahemere kümmet suurimat saart,
siis Kreekale kuulub neist viis ja Türgile vaid üks.
Ja Kreekal on 20 suurimast 11 saart.
Kui räägime Vahemerest geograafilisest aspektist
ja mida hõlmavad rannikuvete erimajandusvööndid,
siis Vahemere idaosa nimetati kunagi Prantsusmaa ja Iisraeli partnerluses
merd ületavaks ühendavaks sillaks.
Kas see on täna üksnes sõjaline tee,
kus pooled kohtuvad?
Seda saame peagi näha.
Kui vaadelda USA valitsuse tegevust,
oleme näinud alles hiljuti,
et nii välisminister Pompeo
kui strateegilistes asjades osalenud asevälisminister Cooper
on käinud Ateenas ja vestelnud ka küproslastega.
Viimasel ajal võib täheldada pingeid
ka Küprose sisepoliitikas,
kuna Küprose Türgi pool on muutnud status quo'd.
USA on õhutanud Küprose türklasi otsust tagasi võtma.
Kui lisada siia veel kõik teadaolev gaasivaidluste kohta,
Liibüa kohta,
ning Iisraeli, Küprose, Kreeka, Egiptuse, Itaalia
ja ehk ka Prantsusmaa liidu kohta Türgi vastu,
on tegemist väga plahvatusohtliku seguga.
Tõepoolest. Hr Erim, Järgmine küsimus teile.
Paljud riigid on ühendanud jõud seoses Vahemere idaosa olukorraga
ja väidavad vastu Türgi nõudmistele, mis tekitavad tülisid
eelkõige Kreeka ja Türgi vahel.
Milline on Türgi seisukoht ja millised on nõudmised,
mida president Erdogan näib selle piirkonna suhtes kordavat?
Türgi nõudmised Vahemere idaosas on väga lihtsad.
Tal on nõudmised mandrilava suhtes.
Neid põhjendatakse sellega,
et saartel ei saa olla äralõikavat mõju rannikualade suhtes.
Lisaks väidab Türgi, et saared Egeuse meres,
mis jäävad maadevahelisest mediaanjoonest naabri poole,
ei saa luua oma erimajandusvööndit üle territoriaalvete piiride.
Türgil on Vahemere suurim kontinentaalne rannajoon.
Türgi meelest tuleks sellega arvestada
merejurisdiktsiooni piiritlemisel.
Lisaks ütleb Türgi, et Kreeka saared, mis asuvad Türgi pool mediaanjoont,
moonutavad õiglast jagunemist
ega tohiks saada oma erimajandusvööndit.
Kui vaadelda ÜRO mereõiguse konventsiooni,
näeme, et selle põhimõte põhineb õiglasel jagamisel.
Vaadeldes lähemalt Vahemere idaosa Antalya ranniku lähistel,
siis väike Kastellorizo saar, pindalaga vaid 10 ruutkilomeetrit,
asub 580 km kaugusel Kreeka rannikust,
aga kahe km kaugusel Türgi rannikust.
Vaatleme nn Sevilla kaarti,
mida kreeklased ebaametlikuks nimetavad.
Kreeka välisministri Nikos Dendiase väited
on väga lähedal sel kaardil esitatule, nii et peame sellega arvestama.
Sevilla kaart näitab,
et Kastellorizole kuulub 40 000 ruutkilomeetrine erimajandusvöönd,
mis Türgi ranniku praktiliselt ära lõikab.
On piisavalt rahvusvahelist kohtupraktikat
ja pretsedente loonud kohtuasju.
Olgu Jeemeni ja Eritrea vaidlus,
Kanada ja Prantsusmaa vaidlus või Rumeenia ja Ukraina vaidlus.
Kõik need juhtumid ja kohtuotsused pooldavad Türgi nägemust
Vahemere idaosa majandusvööndite määratlemisel, mis puudutab saari.
Tõepoolest. Prof. dr Nomikos, millised on Kreeka nõudmised?
Kuidas vastaksite Türgi nõuetele Kastellorizo saare suhtes,
ning nendele kohtupretsedentidele, mida hr Erim mainis?
Esiteks peame mõistma,
et hr Erdogan käsitleb Kastellorizot väga paradoksaalselt.
Kreeka oleks pidanud juba looma
erimajandusvööndi Küprosega.
Kreeka saarte merealad põhinevad rahvusvahelisel mereõigusel,
mida Türgi pole allkirjastanud.
Türgi on praegu väga agressiivne.
Kui tahaksime naabrisse hästi suhtuda,
istuksime maha uurivateks kõnelusteks,
aga kas olete neid toimumas näinud?
Pöördusime EL poole ja rääkisime Türgist,
kuid midagi ei juhtunud.
Kreeka ja Küpros tõusid ja ütlesid, et kui on tahe oma regioonist rääkida,
siis istume maha ja vaatame, mis on õige ja mis vale.
Nüüd aga oleme sõjalises häireolukorras
ja sõjaintsidendi veerel hr Erdoganiga
22.-27. oktoobri vahelisel perioodil.
Ei saa rääkida regiooni asjadest,
kui puudub tahe vestelda.
Minu meelest on tegu psühholoogilise operatsiooniga,
omamoodi väljapressimisega.
Siin kasutatakse Saksamaa Merkelit Kreeka kõnelustelauda toomiseks.
Ütlen nii - tulen USAst ja tean, millest räägin.
Kui tahad kellegagi kõnelusi pidada, pead teda respekteerima
ja sama laua äärde istuma, et välja uurida, mis toimub.
Ei saa survet avaldada või kasutada EL-i soovitud suuna pealesurumiseks.
Näen, et NATOs käib sisemine destabiliseerimisprotsess.
Usun, et Kreekal on tahtmist.
Ta tahab, et Türgiga leitaks tee kõnelustele.
Aga mitte niiviisi, väljapressimise kaudu.
Türgil on siin oma roll. Nad on hüljanud Lääne.
Nüüd kasutavad Saksamaa ja Venemaa Türgit tööriistana
EastMedi Gaasifoorumi destabiliseerimiseks.
See tagab riiklikku julgeolekut Iisraelile, Kreekale, Küprosele
ja Egiptusele.
Nii et kui tahetakse Kreeka ja Türgi naabritevahelisi kõnelusi,
tuleb olla rahulik ja lõdvestunud ning teist respekteerida.
Tuleb austada teise riigi suveräänsust ja rahvusvahelist õigust.
Mitte teha iga tund psühholoogilisi operatsioone
või vihaseid avaldusi.
Välisminister Dendias ja peaminister Mitsotakis kaaluvad,
kuidas läbi rääkida, kui Türgi kasutab keelt,
mis tekitab tunnet, et me pole teretulnud.
Kreeka relvajõud on juulist alates häireolukorras.
Kas see on õige viis sellisteks kõnelusteks? Kahjuks mitte!
Tahaksin kuulda hr Erimi vastust sellele
ja lisaks veel ühele küsimusele. EL tippkohtumise ajal
kohtusid Kreeka ja Türgi välisministrid Dendias ja Cavusoglu.
Nad leppisid kokku aja määramises.
Hr Cavusoglu rääkis, et Türgi määrab aja uurivate kõneluste alustamiseks,
kuid seejärel kõlas erinevaid raporteid
kulisside tagustest kõnelustest,
mis ei materialiseerunud.
Need ei kandnud vilja.
Türgi seismoloogialaev suundus taas Vahemere idaossa
ja alustas merel taas uuringuid.
Türgi presidendi Erdogani väitel olevat kreeklased lubadusi trotsinud.
Mis lubadustest ja väidetest ta rääkis?
Kui ma ei eksi, siis ta väitis, et Kreeka ei teinud oma sõnu teoks.
Kuidas need sündmused arenesid?
Esiteks Türgi seisukoht ja siis vastus prof. dr. Nomikosele.
Uurivad kõnelused peetakse tõenäoliselt
kas novembri viimasel nädalal
või detsembri esimesel nädalal Istanbulis.
Nii olen oma allikailt kuulnud.
Kui uurida Cavusoglu ja Dendiase kohtumist,
siis nad leppisid kokku uurivates kõnelustes,
kus on käimas juba 61. voor.
Probleeme on kõneluste päevakorra teemadega.
Türgi tahaks arutada mitmeid erinevaid teemasid.
Vähemalt 60 erinevat küsimust.
Kreekat aga huvitab vaid oma merejurisdiktsioon Türgiga.
Kuid territoriaalvete tegevuspiirid on kõnelustelauas väga lai teema
ülimalt unikaalse geograafia tõttu Kreeka ja Türgi vahel.
Pärast seda viidi Türgi laev ära ja seejärel toodi tagasi.
Esmalt puudutab uus Navtex-teade Oruc Reisi kohta
Türgi rannikust 10 miili kaugusele ulatuvat ala.
Tean, et kreeklased tõstsid selle suhtes pahameeletormi,
kuid tuleb meeles pidada,
et see oli vaid 10 miili kaugusel Türgi rannikust.
See on naeruväärne. Võiksin isegi ujuda Navtexis teatatud piirkonda.
Kreeka ise teatas Navtexi kaudu,
et käivitab relvajõudude tulistamisõppused.
Seda veel Türgi Iseseisvuspäeval. See muidugi Türgile ei meeldinud.
Riikidel on kokkulepe,
et ei korraldata sõjalisi õppusi teise riigi rahvuslike pühade ajal.
Nii vastas Türgi muidugi õppusega Kreeka Iseseisvuspäeval.
Sellist retoorikat ja vastukäike tuleks vältida.
NATO kokkupõrkevältimismehhanism on väga tähtis,
sest keegi ei taha, ei Kreeka, Türgi ega keegi teine NATOs,
et liitlased konflikti satuksid.
Kuigi nad on ajaloos rivaalid olnud, on mõlemad NATO liikmed.
Nad on rannikunaabrid, olid seda juba 1000 aasta eest
ja on seda ka 1000 aasta pärast.
Kuigi poolte vahel on hetkel suured erimeelsused,
usun, et uurivad kõnelused avavad kanaleid dialoogile.
Mõnedes asjades võime jõuda kokkuleppele,
aga kompromissidega.
Ka Türgi peab mõningais asjus kompromisse tegema.
Kompromiss on kahesuunaline.
Eriti maksimaalsete nõudmiste puhul Kastellorizo suhtes
ja Vahemere idaosas,
kus Türgi rannikuveed ja mandrilava piiratakse vaid mõne kilomeetrini.
Selles suhtes peab Kreeka järele mõtlema, kui kõnelustelauda tahab.
Prof. dr Nomikos, küsimus teile.
Euronõukogu esimees Charles Michel
esitas Türgile ultimaatumi.
Ta nõudis Türgilt käitumise muutmist Vahemere idaosas detsembriks,
enne kui võivad alata kõnelused.
Kuid Türgi peaks oma seismoloogialaeva Oruc Reisi
Vahemere idaosast ära viima.
Kas näete, et Kreeka osaleb uurivatel kõnelustel?
Selles asi ongi. Kui tahame detsembris foorumi kokku kutsuda,
ja mõistate, et olen sõltumatu mõttekoja juht
ega esinda Kreeka valitsust, vaid see on minu arvamus,
siis usun, et Kreeka valitsus tahab tõesti kõnelusi alustada.
Lubage mul teie mälu värskendada.
Viimase kahe kümnendi vältel
on Türgi õhujõud rikkunud Kreeka õhuruumi.
Kas oleme NATO liikmed? Muidugi.
Aga mida NATO nüüd teeb?
Kui kasutaksin seda sõja jaoks, siis teate ju Macroni fraasi,
et NATO on kliinilises surmas.
Usun, et NATO artikkel 5 on kompromissi läbi elanud.
Kasvasin ja õppisin Ameerikas.
Mis juhtuks, kui maade vahel süttiks sõjaline konflikt?
See on võimalik.
Kreeka ja Türgi vahel enne uurivaid kõnelusi detsembris.
Mis juhtub artikkel 5ga,
kui kaks NATO liiget omavahel sõdivad?
Näen mitteusaldusväärset partnerit,
kes ei respekteeri artikkel 5 ega NATO protokolli.
See tekitab NATOs rohkelt ebastabiilsust. See on lubamatu.
Kui oled klubi liige, pead respekteerima selle reegleid.
Räägin, mis juhtus S-400 raketitehinguga.
Türgi tahab osta Venemaalt raketitõrjesüsteemi
vastuolus NATO protokolliga.
Võime läbi rääkida, aga tuleb järgida rahvusvahelist õigust.
Näen siin mitteusaldusväärseid ja radikaalseid vastuseid.
Nendega ei püüta probleemi lahendada.
Asi püütakse maha vaikida
ja kardan, et kui NATO ei respekteeri allianssi,
mis loodi pärast 2. Maailmasõda,
kaob NATO-lt olemasolu põhjus,
kui selle liikmesriigid sõtta satuvad.
Kreeka on NATO liige, kuid ma ei näe,
et need kaks riiki teineteist respekteeriksid.
Paari päeva pärast on Kreekas rahvuspüha.
Ja oleme häireolukorras.
Usun, et hr Erdogan tekitab sõjalise kokkupõrke.
Ja kui räägin Türgist, siis räägin Erdogani Türgist,
mitte lihtsalt Türgist.
See on teine nägemus.
Erdogani destabiliseerimispoliitika tekitab kriisi Egeuse merel
ja Vahemere idaosas. Täna on ta Mägi-Karabahhis
ja homme suundub Balkani poole.
Näeme üha rohkem tuld, kuid tuletõrjet ma veel ei näe.
NATO peaks tuletõrjeks hakkama
ja olukorra stabiliseerima.
Aga NATO vaatab nüüd mujale ja see ei jäta head muljet.
Kaasame vestlusse meie analüütiku.
Olete aastaid NATO-ekspert olnud.
Olete käinud selle peakorteris ja vestelnud selle juhtidega.
Kas allianss on praegu kõigi aegade madalseisus
oma kahe liikmesriigi tõttu?
Maad on sõja lävel.
NATO peasekretär Jens Stoltenberg on väga aktiivne olnud.
Ta käis Türgis ja kohtus president Erdoganiga.
Ta käis Kreekas ja kohtus peaministriga.
Nad arutasid maandamismehhanismi,
nagu maailmas on mitmete riikide vahel,
et vältida laupkokkupõrget.
Kuskil mujal Euroopas, peale endise Jugoslaavia,
pole nii palju "emotsionalismi" kui Kreekas ja Türgis.
Kuulsid, kuidas aulised külalised,
kes ei esinda isegi oma valitsusi,
vaid on eksperdid ja eraisikud,
peegeldasid ilmselt oma riikides valitsevaid tundmusi.
Näib, et mõttemaailmad ei kohtu
ilma külma närviga vahendajata.
Kas vahendajaks võiks olla NATO?
See on kahtlane, sest NATO ise otsib hetkel põhjust olemas olla?
Külm sõda lõppes kaua aega tagasi.
30 aasta eest.
NATO hakkas tegutsema väljaspool oma territooriumi.
Ka Pärsia lahel ja Afganistanis,
ning 16 aasta eest algatati Türgis Istanbuli koostööalgatus.
Sellest ei piisa vahendusrolliks nende kahe rivaali vahel.
Mõlema külalise mainitud saarte probleemiks on,
kui vaadata Vaikset ookeani, kus Hiina ehitab kunstlikke saari
ja väidab, et neil on suveräänsus nende territoriaalvetes,
et saaks seal baase ehitada.
USA püüab sellest mööda minna juriidiliselt ja poliitiliselt.
Kui USA suudab valimiste järel jaanuaris,
kui uus valitsus on alustanud ja ametipostid täidetud,
pöörata tähelepanu NATO-le,
mis pole viimase nelja aasta vältel õitsenud,
USA praeguse poliitika tõttu,
aga ka Kreeka-Türgi vahelise konflikti tõttu,
siis USA võib ehk aidata konflikti lahendada.
Aga hetkel oleme sellest veel kaugel.
Hr Erim, räägime praktilistest asjadest.
Mis peaks Türgi seisukohast juhtuma,
et saaks kõnelustelauda istuda
ja asjades relvade asemel diplomaatiliselt kokku leppida?
Türgi on selgeks teinud, et on diplomaatiaks valmis.
Ilma eeltingimusteta.
See oli ilmne juba kahe kuu eest.
Saksa liidukantsler Merkel
õhutas Erdogani
lõpetama puurimised rannikuvetes
ja diplomaatiale võimalust andma. Erdogan oli nõus.
Ta viis laevad hooldustöödele ja lasi riikidel asju arutada.
Riigid olid vaid tundide kaugusel ühisavaldusest,
kui Kreeka teatas oma merepiirilepingust Egiptusega.
Türgi pidas seda halvas usus tegutsemiseks.
Ta koges, et Kreeka kasutas võimalust ära
ning püüdis tühistada Türgi ja Liibüa vastavat lepingut.
See hävitas ühisavalduse pressile.
Pärast seda on tee künklik olnud.
Türgi on siiski valmis istuma maha ilma eeltingimusteta
ja arutama mitmeid teemasid. NATO suhtes veel seda,
et Türgi on minu meelest kogu alliansi suurim doonor.
Eriti kui vaadata viimast kümnendit.
Käigu siis jutt operatsioonist Eufrati kilp,
kus tapeti 3000 ISISe liiget,
või Assadile ja Venemaale Süürias vastu hakkamist.
Või siis Hezbollah' kukutamist Idlibis,
või Khalifa Haftari vägesid ja Venemaa vastu võitlemist Liibüas,
või Venemaale vastu hakkamist Mägi-Karabahhis.
Näeme, kuidas Türgi teeb NATO eest kõik raske töö ära.
Aga miskipärast viibutatakse talle sõrme.
Ma ei näe, et teised NATO riigid teeksid seda, mida Türgi teeb.
Kas ta tegutseb oma huvides? Jah, aga tervikpilti vaadates,
on see NATO alliansile väga kasulik.
Meil on veel järgi paar minutit.
Prof dr Nomikos, mis peaks juhtuma?
Türgi ja Liibüa merepiirileping on illegaalne.
100-protsendiliselt ebaseaduslik.
Mis pistmist on Türgi vägedel
džihadistidega Liibüas?
Väga vähe. Mis asju Türgi Liibüas ajab?
Ma ei näe kreeklasi seal
ega ka sekkumas Azerbaidžaani või Mägi-Karabahhi olukorda.
Ma ei näe mingit põhjust, miks Türgi peaks Süürias olema.
Kreeka on väike riik. Seal on vaid 10 miljonit elanikku.
Meile meeldib diplomaatia ja austame rahvusvahelist õigust.
Kreeka on NATOga liitumisest peale alati oma liikmemaksu tasunud.
Kui president Trump rääkis NATO liikmemaksudest,
siis Kreeka kuulub nende hulka, kes on maksnud,
erinevalt mõnedest teistest.
Mõistan, et Türgi on meie naaber,
kuid me ei saa end siin petta lasta.
Esindan siin kreeklasi, kes jälgivad riiki.
Räägin kreeka rahva eest.
Kui tahame vestelda, peame vestlema lähtuvalt võit-võit positsioonist,
mitte suur ja väike riik positsioonist.
NATO pole vahendaja, nagu Iisraeli kommentaator ütles.
Hetkel on meeleolu ja keemia kõneluste alustatamiseks halb.
Olen tõsiselt mures, et ees ootab sõjaline kokkupõrge.
Erdogan ootab õiget hetke
ja see tuleb tõenäoliselt enne USA valimisi.
USA-l on valimistel siseriiklikke väljakutseid.
Loodan, et Türgi tegutseb diplomaatia kaudu
ja tuleb Kreeka valitsusega kõnelustele
ega kasuta sõjalist rünnakut meie maade piiril,
Egeuse merel põhjas või mis tahes saartel.
Loodetavasti aeglustab Erdogan tempot. Aitäh.
See on tänaseks kõik selle konfliktse teema juures kõik.
Peame jätkama seda tulevikus ja loodan, et saate uuesti osaleda.
Aitäh prof dr Nomikos, hr Erim ja hr Oren!
Aitäh, head vaatajad! Järgmise korrani!
Tõlge: Monika Jaaguri